Title: Little Women Year: 2019 Duration: 02:14:54 Subtitles Source: DVD
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫"מרוב צרות, אני כותבת רק סיפורים עליזים." ‫לואיזה מיי אלקוט
‫סליחה? אני מחפשת ‫את משרדי ה"וויקלי וולקאנו".
‫אני מבקשת להיפגש עם מר דאשווד.
‫חברה ביקשה ממני ‫להציע לך סיפור שלה.
‫היא כתבה אותו. והיא תשמח ‫לכתוב עוד אם יתאים לך.
‫אני מבין שלא מדובר בניסיון ראשון?
‫לא, אדוני. היא מכרה ‫ל"אולימפיק" ול"סקנדל",
‫והיא זכתה בפרס על סיפור ‫ב"בליימיסטון באנר".
‫פרס.
‫כן.
‫שבי.
‫ניקח את זה.
‫באמת?
‫עם תיקונים. זה ארוך מדי.
‫אבל כבר חתכת...
‫השתדלתי שכמה מהחוטאים שלי ‫יכו על חטא.
‫הארץ עברה עכשיו מלחמה.
‫אנשים רוצים שישעשעו אותם, ‫לא שיטיפו להם.
‫מוסר לא מוכר בימים אלה.
‫אולי כדאי שתזכירי את זה ל"חברה" שלך.
‫איזה פיצוי כספי...? ‫מה ה...? כמה אתם...?
‫אנחנו משלמים בין 25 ל-30 דולר ‫לדברים מן הסוג הזה.
‫על זה נשלם 20 דולר.
‫אני מסכימה. אתה יכול לערוך אותו.
‫לומר לחברה שלי שתקנה ממנה סיפור נוסף ‫אם יהיה לה משהו יותר טוב מזה?
‫אנחנו נעיין בו.
‫תגידי לה לכתוב קצר ופיקנטי.
‫ואם הדמות הראשית היא אישה, ‫היא חייבת בסוף להתחתן.
‫-או למות. או-או. ‫-סליחה?
‫ובאיזה שם היא רוצה לחתום על הסיפור?
‫בלי שם, בבקשה ממך.
‫כרצונה, כמובן.
‫טוב.
‫בוקר טוב, אדוני.
‫יום טוב.
‫יש!
‫נשים ‫קטנות
‫מגורים להשכרה
‫בת' שלי מאוד תאהב אותך.
‫זאת אכסניה, לא מוסד צדקה. ‫אני צריכה שכר דירה בזמן.
‫אחר צהריים טובים, מיס מארץ'.
‫אחר צהריים טובים.
‫את בוערת כולך.
‫תודה.
‫את ממש בוערת!
‫תודה.
‫גם לי יש הרגל כזה.
‫קיטי ומיני מחכות.
‫התלמידות שלי זקוקות לי.
‫תמיד עובדת.
‫הכסף הוא המטרה והאמצעי ‫לקיומי כשכירת חרב.
‫לאף אחד אין כתמי דיו כאלה ‫רק מאהבה לכסף.
‫טוב, אחותי איימי בפריז ועד שהיא תתחתן ‫עם מישהו שמתפלש בכסף,
‫אני אחראית לכך שהמשפחה ‫תמשיך להתקיים. שלום לך.
‫הדקדנטים הרסו את פריז, ‫אם תשאלי אותי.
‫הצרפתיות האלו לא היו מסוגלות ‫להרים מברשת שיער.
‫איימי! אמרתי, "הצרפתיות האלו ‫לא היו מסוגלות להרים מברשת שיער".
‫כן. נכון מאוד, דודה מארץ'.
‫אל תנסי לרצות אותי, ילדה.
‫מה הם כותבים, ‫בני המשפחה האסוניים שלך?
‫אימא לא אומרת שום דבר על בת'.
‫אני מרגישה שאני צריכה לחזור, ‫אבל הם אומרים "תישארי".
‫זה לא יעזור אם תחזרי. ‫הילדה חולה, לא בודדה.
‫ואסור לך לחזור הביתה עד שאת ופיטר ווהן ‫תתארסו באופן רשמי.
‫כן, ועד שאסיים את כל ‫שיעורי הציור שלי, כמובן.
‫כן, כן.
‫כמובן.
‫-עצור את הכרכרה! לורי! ‫-ילדה, מה את עושה?
‫לורי, לורי, לורי!
‫איימי!
‫כמה גדלת!
‫-כתבת שתפגוש אותי במלון! ‫-לא הצלחתי למצוא אותך.
‫לא חיפשת מספיק טוב.
‫אולי לא זיהיתי אותך ‫כי את כל כך יפה עכשיו.
‫-תפסיק. ‫-חשבתי שאת אוהבת את הדברים האלה.
‫-איפה סבא שלך? ‫-הוא בגרמניה. עדיין מטייל.
‫-אני מטייל לבדי, נח לי. ‫-ומפלרטט ומהמר ושותה.
‫כן, טוב. אל תספרי לאימא שלך.
‫אתה רודף אחרי מישהי מסוימת ‫ברחבי אירופה?
‫לא.
‫אני לא מאמינה שג'ו סירבה לך. ‫אני כל כך מצטערת.
‫אל תצטערי, איימי.
‫אני לא מצטער.
‫איימי!
‫איימי מארץ', חזרי הנה בזה הרגע.
‫דודה מארץ'.
‫-בואי. בואי. ‫-את ממש מרהיבה.
‫תרחיקי אותו ממני! קדימה, איימי. ‫מחכים לנו. קדימה.
‫בוא למסיבת ראש השנה. זה נשף. ‫כולם יהיו שם. כולל פרד.
‫תאסוף אותי ב-8:00 במלון. ‫"דה שוואן"!
‫לורי! תתלבש חגיגי! ‫מגבעת משי וטוקסידו.
‫ברור. מיטב המשי שלי!
‫זה לורי.
‫אני יודעת.
‫20 מטר מהמשי הכחול וגם מהוורוד. ‫מישהו יעבור לקחת את זה יותר מאוחר.
‫אוי, מג, זה ייראה כל כך מקסים עלייך.
‫אני יודעת בדיוק לאיזו תופרת לשלוח אותך.
‫את תהיי הרעיה היפה ביותר בקונקורד.
‫ג'ון זקוק למעיל עליון לחורף, ‫ודייזי ודמי זקוקים לבגדים חדשים.
‫ואשתו זקוקה לשמלה חדשה.
‫אני לא יכולה. זה...
‫אני פשוט לא יכולה.
‫הוא כל כך ישמח לראות אותך בשמלה, ‫שהוא ישכח את כל נושא ההוצאות.
‫אני מניחה שזה לא יהיה בזבזני מדי.
‫20 מטר יספיקו?
‫כן.
‫טוב מאוד.
‫חמישים דולר. מה עלה בדעתי?
‫-אימא! ‫-אימא!
‫אהובים שלי!
‫לכו לשחק.
‫בת'!
‫בת'?
‫זוהי דרכך, מערבה.
‫והלאה מכאן מערבה!
‫חן וחסד לך כבוד הגבירה.
‫האין לך דבר מה, גברתי, למסור לאדוני?
‫חכה! אנא ממך, אמור לי, ‫מה חושב אתה עליי.
‫שאת אכן חושבת שאינך מה שהינך.
‫אם כך אני חושב, ‫כך גם אני חושב עלייך.
‫ואכן צדקת. ‫אני אינני מה שהנני.
‫סליחה?
‫אני מדברת רק אנגלית. ‫אני מצטערת, מה?
‫-מה אמרת? ‫-בואי לרקוד.
‫אני יודעת בדיוק עם מי אני רוצה לרקוד.
‫7 שנים קודם לכן
‫-עם מי תרקדי, ג'ו? ‫-את יודעת שאני אף פעם לא רוקדת.
‫-למה שלא נלך כולנו למסיבה? זה לא הוגן. ‫-קונקורד, מסצ'וסטס
‫-תנעלי את הנעליים הרגילות שלך. ‫-הן עלו עליי בחורף שעבר.
‫האף שלי פשוט לא ייראה מעודן.
‫אני אוהבת את האף שלך.
‫ג'ו.
‫אל תגעי בי. אני מרגישה מגוחכת. ‫אני לא רוצה גם להיראות ככה.
‫-יכולת להיות יפה לו היית מנסה. ‫-לא רוצה. לא מוכנה.
‫אני לא רוצה ללכת, אבל הלוואי ‫ויכולתי לשמוע את כל המוזיקה.
‫אני אשמור את הכל בראש ‫ואנסה לשיר לך.
‫חייב לעלות כזה עשן?
‫הרטיבות מתייבשת.
‫איזה ריח מוזר. ‫כמו נוצות שרופות.
‫עכשיו אני אוריד את זה, ‫ואת תראי תלתל מושלם.
‫-השיער שלך הרוס! ‫-למה זה נשר?
‫-מג, אני כל כך מצטערת. ‫-מה עשית?!
‫אני מצטערת! ‫לא היית צריכה לבקש ממני.
‫מארמי! אני לא יכולה ללכת!
‫-כן, את יכולה. את נראית יפהפייה. ‫-השיער שלי הרוס!
‫אל תנעצי עיניים. ‫אל תשימי ידיים מאחורי הגב.
‫אל תגידי "כריסטופר קולומבוס". ‫אל תגידי "עצום".
‫אל תלחצי ידיים. אל תשרקי...
‫מג מארץ', את נראית כל כך יפה. ‫בואי.
‫מג.
‫תודה.
‫כל כך מוקדם. לא.
‫סליחה, לא ידעתי שיש פה מישהו.
‫-ממש לא. תישארי אם את רוצה. ‫-אני לא אפריע לך?
‫לא. אני לא מכיר פה הרבה אנשים.
‫הרגשתי ממש מוזר בהתחלה.
‫גם אני.
‫מיס מארץ', נכון?
‫כן, מר לורנס, אבל אני לא מיס מארץ'. ‫אני פשוט ג'ו.
‫ואני לא מר לורנס. ‫אני פשוט לורי.
‫אתה לא רוקד?
‫אני עדיין לא יודע ‫איך נעשים פה הדברים.
‫רוב חיי עברו עליי באירופה.
‫אירופה? עצום!
‫אסור לי להגיד מילים כאלה.
‫מי אומר?
‫מג. אחותי הגדולה. בוא.
‫זאת היא. אתה רואה?
‫הבחורה בשמלה הסגולה.
‫מאד יפה.
‫היא מזכירה לי להתנהג יפה ‫כדי שאבא יהיה גאה בי כשהוא יחזור.
‫איפה הוא?
‫הוא התנדב לצבא היוניון. ‫ואני רציתי לצאת להילחם איתו.
‫אני לא מצליחה להתגבר על האכזבה ‫שאני בת.
‫ג'ו, תרצי לרקוד איתי?
‫אני לא יכולה כי...
‫כי מה?
‫-לא תגלה? ‫-לעולם לא.
‫חרכתי את השמלה שלי. ‫אתה רואה? שם.
‫ומג אמרה לי לא להסתובב ‫כדי שאף אחד לא יראה.
‫אתה יכול לצחוק אם אתה רוצה. ‫זה מצחיק, אני יודעת.
‫יש לי רעיון איך נצליח לעשות את זה.
‫-מה? ‫-הרגל שלי.
‫נקעתי את הקרסול.
‫איך אני אגיע הביתה?
‫אין לי מושג מה אפשר לעשות. לקחת כרכרה ‫או להישאר לישון פה.
‫כרכרה זה יקר מדי.
‫תרשו לי לקחת אתכן. ‫זה ממש לידי.
‫לא, תודה. אנחנו לא יכולות להסכים.
‫אתן חייבות לקחת את שלי. בבקשה.
‫לא. כל כך מוקדם. ‫לא התכוונת ללכת כבר.
‫אני תמיד הולך מוקדם. באמת.
‫איזו עוד ברירה יש לך?
‫אמרתי לך שהנעליים האלו קטנות מדי.
‫אל אלוהים. מה עשית?
‫-היא לא יכולה ללכת. היא מקרטעת. ‫-חזרתן!
‫-איך היה? ‫-אתן עוד לא ישנות?
‫תעזרו לאחותכן ‫ותחזרו למיטה.
‫תפנו מקום! ‫מג חיילת פצועה.
‫נקעתי את הקרסול.
‫אוי, מג, יום אחד את תהרגי את עצמך ‫כדי להיות אופנתית.
‫האנה. אנחנו צריכות קרח.
‫-בוא, תיכנס, תיכנס. ‫-זה בסדר?
‫אני מתנצלת על הבלגן. אני אוהבת ‫לאפות באמצע הלילה.
‫-תתעלם מהמהפכה פה, מר לורנס. כמונו. ‫-לורי.
‫-אני יכולה לקרוא לך טדי? ‫-כן.
‫אתה חייב להשתתף בהצגות שלהן. ‫לא יזיק להן עוד שחקן.
‫אני איימי.
‫למרות שתצטרך לריב עם ג'ו ‫על תפקיד הגבר. או לשחק אישה.
‫-קח עוגייה. ‫-תודה.
‫וקרח. לורי, איך הקרסוליים שלך? ‫אתה צריך קרח?
‫לא, תודה, גברתי.
‫פשוט תקרא לי אימא או מארמי. ‫כמו כולם.
‫ונעלת את הנעליים הוורודות האלו, ‫נכון?
‫-את רוצה עוד קרח? ‫-אבל הן כל כך יפות.
‫ממש הרגשה של גבירה מכובדת ‫להגיע הביתה ממסיבה בכרכרה,
‫ולקבל טיפול מהמשרתות.
‫ניו יורק סיטי
‫שייקספיר
‫לסופרת שבעליית הגג.
‫כיוון שכל כך נהנית מהמחזה הערב, ‫רציתי שתקבלי את זה.
‫זה יעזור לך לאפיין דמויות...
‫ולתאר אותן בעטך.
‫אשמח לקרוא את מה שאת כותבת, ‫אם תתני בי אמון.
‫אני מבטיח כנות ‫ואת כל האינטליגנציה שאצליח לגייס.
‫שלך, פרדריק.
‫פרד, תרצה כוסית?
‫בהחלט. תודה.
‫תסלח לי לרגע. ‫תודה.
‫לורי.
‫איימי.
‫חיכיתי לך שעה שלמה.
‫נתפסתי.
‫איימי, בבקשה. איימי.
‫-אתה רוצה לדעת מה אני באמת חושבת עליך? ‫-מה את באמת חושבת עליי?
‫-אני בזה לך. ‫-למה את בזה לי?
‫כי עם כל ההזדמנויות שקיבלת, ‫להיות טוב, מאושר ובעל ערך,
‫-אתה עצלן, פגום ואומלל. ‫-זה מעניין.
‫אנשים אנוכיים באמת אוהבים ‫לדבר על עצמם.
‫-אני אנוכי? ‫-כן, מאוד אנוכי.
‫עם הכסף, הכישרון, היופי והבריאות שלך...
‫-אז את חושבת שאני יפה? ‫-כן, את זה אהבת, רהבתן שכמוך.
‫במקום ליהנות מכל הדברים הטובים האלה ‫אתה רק מתבטל.
‫אני אהיה טוב בשבילך, איימי הקדושה. ‫אני אהיה טוב.
‫אתה לא מתבייש ביד כזאת?
‫לא, ממש לא.
‫לא עבדה יום אחד בחייה ‫והטבעת הזאת מגוחכת.
‫ג'ו נתנה לי את הטבעת הזאת.
‫אני מרחמת עליך. ממש.
‫חבל שאתה לא עומד בזה יותר טוב.
‫את לא צריכה לרחם עליי. ‫גם את תרגישי ככה יום אחד.
‫לא, אני אעורר כבוד, ‫גם אם לא אהיה נאהבת.
‫ומה בדיוק עשית לאחרונה, אמנית גדולה שלי?
‫אולי את מפנטזת ‫על בזבוז הונו של פרד ווהן?
‫פרד ווהן, גבירותיי ורבותיי!
‫פרד, אני כל כך מצטערת.
‫העיתון של פרנק לזלי
‫אלה רק סיפורים, כמובן.
‫אבל אני עובדת על רומן.
‫והרומן שלך...
‫יהיה דומה לזה?
‫כן. בינתיים, על כל פנים.
‫עם עלילות כאלו?
‫דו קרב והרג ו...?
‫זה מוכר, אז...
‫למה שלא תחתמי בשמך האמיתי?
‫אמא שלי לא תאהב את זה.
‫ברוטלי מדי בשבילה.
‫ובכסף שאני מרוויחה אני רוצה לעזור ‫ולא להדאיג אותה.
‫אני לא אוהב אותם.
‫במלוא הכנות.
‫כלומר, לדעתי הם לא טובים.
‫אבל...
‫הם מתפרסמים בעיתונים, ‫ואנשים תמיד אמרו שאני מוכשרת.
‫אני חושב שאת מוכשרת, ‫וזאת הסיבה שאני כל כך בוטה.
‫אני לא יכולה להרשות לעצמי ‫לרעוב למען התהילה.
‫את כועסת?
‫ברור שאני כועסת. כרגע אמרת לי ‫שאתה לא אוהב את הכתיבה שלי.
‫ג'ו, חשבתי שאת רוצה כנות.
‫כן. אני רוצה.
‫אף אחד לא דיבר איתך ככה לפניי?
‫כן, קיבלתי הרבה דחיות.
‫יש לך מישהו שידבר איתך ברצינות, ג'ו, ‫על הכתיבה שלך?
‫ומי הפך אותך לכוהן הגדול ‫של מה טוב ומה רע, אה?
‫-אף אחד ואני לא... ‫-אז למה אתה מתנהג ככה?
‫התגובה שלך מעידה על כך שאת חושבת...
‫התגובה שלי מעידה על כך ‫שאתה שחצן נפוח.
‫שייקספיר כתב להמונים.
‫שייקספיר היה גדול המשוררים כי הוא ‫שירבב את השירה שלו ליצירות פופולריות.
‫טוב, אני לא שייקספיר.
‫תודה לאל. ‫כבר יש לנו שייקספיר.
‫אם אתה יודע כל כך הרבה על זה, ‫למה אתה לא עושה את זה בעצמך?
‫כי אני לא סופר. ‫אין לי את הכישרון שיש לך.
‫לא, אין לך.
‫ותמיד תהיה מבקר ‫ולעולם לא סופר,
‫והעולם ישכח שחיית אי פעם.
‫אני בטוח.
‫אבל אני...
‫אף אחד לא ישכח את ג'ו מארץ'.
‫אני בהחלט מאמין בזה.
‫אנחנו לא חברים. ‫אתה לא חבר שלי.
‫ואני לא רוצה לשמוע את דעתך ‫כי אני לא ממש מחבבת אותך.
‫אז אל תדבר איתי יותר. ‫תודה רבה.
‫ג'וזפין, זה הגיע בשבילך.
‫תודה רבה.
‫בואי מיד הביתה. מצבה של בת' החמיר. ‫אימא
‫בת'.
‫חג מולד שמח, עולם.
‫חג מולד שמח!
‫-ג'ו! קמנו כבר לפני שעות. ‫-מה את כותבת?
‫נסחפתי עם מחזה הנקמה הנפלא שלנו ‫אתמול בערב. רעל.
‫לא, בלי רעל. חג המולד היום.
‫חג המולד לא יהיה חג המולד ‫בלי מתנות.
‫כמה נורא להיות עניות.
‫זה לא הוגן. איך זה שיש ילדות עם המון ‫דברים יפים ולאחרות אין?
‫לפחות יש לנו אימא ואבא ‫ואלו את אלו.
‫אין לנו את אבא ולא יהיה לנו ‫כל עוד המלחמה הזאת נמשכת.
‫הלוואי שהיו לי ערימות של כסף ‫והמון משרתים ולא אצטרך לעבוד יותר.
‫או שתוכלי להיות שחקנית אמיתית על הבמה. ‫לא כולן נשים נלוזות.
‫אני לא יכולה להיות שחקנית.
‫יש לי כמה משאלות, אבל הייתי הכי רוצה ‫להיות אמנית בפריז,
‫וליצור ציורים מעולים ‫ולהיות הציירת הכי טובה בעולם.
‫זה גם מה שאת רוצה, נכון, ג'ו? ‫להיות סופרת מפורסמת?
‫כן, אבל זה נשמע כל כך מביש ‫כשהיא אומרת את זה.
‫-למה להתבייש במה שאת רוצה? ‫-אני לא.
‫אני רוצה שנהיה כולנו יחד,
‫עם אבא ואימא בבית הזה. ‫זה מה שאני רוצה.
‫בת' מושלמת.
‫מה עם המוזיקה שלך, המלכה בס?
‫אני מנגנת רק בשבילנו. ‫אני לא צריכה שעוד מישהו ישמע אותי.
‫אסור לך להגביל את עצמך.
‫אימא הציעה שלא יהיו ‫מתנות חג המולד השנה,
‫כי הגברים שלנו סובלים בצבא.
‫אנחנו לא יכולות לעשות הרבה ‫מלבד להקריב את המעט שלנו ובשמחה.
‫אל תשחקי את התפקיד של אימא ‫רק כי היא לא בבית.
‫-ג'ו. זה כל כך נערי. ‫-לכן אני עושה את זה.
‫-אני מתעבת בנות גסות ולא מעודנות. ‫-ואני מתעבת חצופות מעושות.
‫האף שלי! האף שלי! הוא כבר ממילא לא יפה!
‫אני יודעת שדעתי לא חשובה לכן,
‫אבל אתן לא רוצות שאימא שלכן ‫תראה אתכן ככה, נכון?
‫ודאי שדעתך חשובה לנו.
‫את יותר משפחה מדודה מארץ' המרושעת.
‫די, לא, ג'ו.
‫-איפה מארמי? ‫-אני גוועת ברעב.
‫רק אלוהים יודע. יצור מסכן כלשהו ‫בא לבקש את עזרתה,
‫ואימא שלכן מייד רצה ‫לראות מה נחוץ.
‫הלוואי שהיא הייתה יוצאת לעזור ‫ברגעים שיותר נוחים לנו.
‫-ג'ואנה ואני מאוד רעבות. ‫-בובות לא רעבות, בת'.
‫שיכתבתי את רגע השיא וצריך להעמיד אותו. ‫איימי, תביאי את התלבושות.
‫הכנתי כתר אלוהי.
‫וצבעתי את הנעליים הישנות שלי בכחול, ‫כדי שהיא תיראה כמו נסיכה.
‫אני חושבת שהקטע המלנכולי ‫יצא ממש טוב.
‫מג, חכי עד שתראי ‫את הנאום החדש.
‫איך את מצליחה לכתוב ‫דברים כל כך מרהיבים, ג'ו.
‫-את ממש שייקספיר. ‫-לא ממש.
‫בסדר, גברת מיכלאנג'לו.
‫את יכולה בבקשה לשפר את קטע ההתעלפות? ‫את מאובנת לגמרי.
‫זה מעבר ליכולתי. ‫אף פעם לא ראיתי התעלפות,
‫ואני לא מתכוונת לקבל סימנים כחולים.
‫אם אני אוכל לצנוח בקלילות, אז טוב. ‫ולא, אני אצנח בחינניות לתוך כורסה.
‫ולא אכפת לי אם הוגו ‫יתנפל עליי עם אקדח.
‫-האנה? ‫-אני לא משחקת.
‫מה? לא אמרתי כלום.
‫ידעתי מה את מתכוונת לומר, ‫ואני לא משחקת.
‫אני צריכה ששתיכן תכרעו ברך, ‫ממש כאן.
‫אני לא רוצה לכרוע ברך.
‫זאת אמורה להיות התמונה המיוחדת שלנו ‫ואף אחד לא יצפה בנו.
‫זאת התמונה שלי.
‫ואני חושבת שמג צריכה להיות הבמאית.
‫חג שמח, בנות!
‫-מארמי! ‫-מארמי! חג שמח!
‫אני כל כך שמחה לראות אתכן ‫כל כך מאושרות.
‫ג'ו, את נראית עייפה. ‫שוב כתבת כל הלילה?
‫-בוודאי. ‫-כל הלילה.
‫איימי, בואי תני לי נשיקה. ‫תודה, האנה.
‫חג שמח. ‫מה שלום הילדות שלי?
‫-אני כל כך רעבה. ‫-תראו איזו ארוחת בוקר.
‫-הייתי אוכלת סוס. ‫-אל תגידי דבר כזה, ג'ו.
‫מה?
‫מה קרה?
‫לא רחוק מכאן גרה אישה צעירה עניה, ‫גברת האמל.
‫חמשת הילדים שלה מצטנפים במיטה אחת ‫כדי לא לקפוא ואין להם מה לאכול.
‫ילדות שלי, האם תתנו להם ‫את ארוחת הבוקר שלכן כמתנת חג המולד?
‫זה הרגע שאת אומרת ‫שזה מה שאבא היה רוצה שנעשה?
‫כן.
‫תודה.
‫ותודה לך, מר לורנס, ‫שכללת אותי.
‫בבקשה.
‫אולי תוכל ללמד את הנכד שלי התנהגות נאותה ‫בנוסף למתמטיקה?
‫אל אלוהים. מלאכים טובים באו אלינו.
‫שלום. חזרתי.
‫הבאנו אוכל ושמיכות וסוודרים...
‫והבאנו גם תרופות.
‫אלו הבנות שלי.
‫תגידי שלום.
‫הוא חולה.
‫בנות, תוציאו את האוכל.
‫רוצה?
‫מארמי, אנחנו לא צריכות את אצבעות הרגליים.
‫לדעתי איבדתי אחת.
‫עוד מישהי איבדה אצבע ברגל?
‫היו פה פיות?
‫סנטה קלאוס.
‫-לא. זאת דודה מארץ'. ‫-מר לורנס שלח את זה.
‫-סבא של הילד לורנס? ‫-כן.
‫למה?
‫הוא ראה שאתן תורמות את ארוחת הבוקר שלכן
‫והוא רצה שתיהנו מהיום.
‫-אבל אני חשבתי שהוא זקן קמצן. ‫-כל כך נדיב מצידו.
‫הנכד שלו, לורי, ‫נתן לו את הרעיון.
‫אני בטוחה בזה.
‫אנחנו צריכות להתיידד איתו.
‫בנים מפחידים אותי. ‫והבית הישן הגדול הזה מפחיד אותי.
‫ג'ני סנואו אומרת שמר לורנס ‫התכחש לבן שלו,
‫אחרי שהוא ברח עם איטלקייה.
‫ועכשיו הנכד שלו יתום,
‫והוא סגור כל הזמן בבית הזה ‫עם המורה הפרטי שלו.
‫הוא איש טוב לב שאיבד את בתו,
‫כשהיא הייתה קטנה ‫ועכשיו גם את בנו.
‫-בתו מתה? ‫-זה כל כך עצוב.
‫לורי באמת נראה כל כך רומנטי. ‫הוא חצי איטלקי.
‫מה את יודעת? ‫בקושי החלפת איתו מילה.
‫אני לא אחראית למשתה הזה,
‫אבל יש לי הפתעה.
‫-מכתב! ‫-מאבא!
‫הלוואי שיכולתי לצאת גם.
‫ג'ו. אנחנו לא יכולות ‫לוותר על אחינו היחידי.
‫בטח כל כך לא נעים ‫לישון באוהל.
‫ג'ו יושבת מאחור, שלא נראה שהיא בוכה.
‫אז הוא יבוא הביתה?
‫הוא יישאר ויעבוד במסירות ‫כל עוד הוא יכול.
‫ואנחנו לא נבקש ממנו לחזור ‫דקה לפני שאפשר יהיה לוותר עליו.
‫"מסרי לכולן את אהבתי ונשיקה.
‫"תאמרי להן שאני חושב עליהן ביום, ‫ומתפלל לשלומן בלילה,
‫"ומוצא נחמה גדולה באהבתן ‫בכל רגע.
‫"שנה שלמה של ציפיה לראותן ‫נראית כל כך ארוכה.
‫"אבל תזכירי להן שבמהלך הציפיה ‫נוכל כולנו לעבוד,
‫"כך שהימים הקשים הללו ‫לא חייבים להתבזבז.
‫"אני יודע שבנותייך האוהבות...
‫"ימלאו את חובתן באמונה...
‫"יילחמו באויביהן באומץ לב...
‫"וישלטו להפליא בחולשותיהן."
‫"קללת המכשפה". מחזה מאת ג'ו מארץ'.
‫השיקוי חייב להיות מתוק ומהיר וחזק.
‫"שכשאחזור אליהן..."
‫רוח, עני לשירי!
‫"אוכל להיות אוהב וגאה מתמיד...
‫"בנשים הקטנות שלי."
‫בראבו!
‫סליחה. סליחה. ‫התחנה שלך, גברתי.
‫תודה רבה.
‫היא נסעה? למה?
‫אני לא יודעת. היא פשוט עזבה.
‫והיא לא אמרה אם היא חוזרת?
‫לא ניהלנו שיחה מלב-אל-לב, פרופסור.
‫למה את סתם יושבת לך שם? ‫בבקשה, קדימה. תאבקי משהו.
‫ומה עם הבנות? ‫המורה הכי טובה שהייתה להן אי פעם.
‫אני יודע.
‫כל כך קשה לחזור לעבוד ‫אחרי שכל כך נהנינו.
‫-הלוואי שכל יום היה חג המולד. ‫-או ראש השנה.
‫אנחנו חבורה של חצופות כפויות טובה.
‫-אל תגידי דברים מגונים כאלה. ‫-אני אוהבת מילים חזקות ומשמעותיות.
‫אני חייבת לחזור לבית הספר ‫ואין לי אף ליים.
‫כל הבנות סוחרות בליים כבוש ‫ואני בחוב ענק. אני חייבת כל כך הרבה.
‫זה יספיק?
‫-למה עשית את זה? ‫-מג, תודה!
‫אני יודעת איך זה כשאין לך דברים קטנים ‫ואת מרגישה נחותה.
‫עם זה ועם הרישומים ‫החוב שלי יימחק.
‫-איזה רישומים? ‫-סתם.
‫אני פשוט שמחה שאימא לא מכריחה אותי ‫ללכת לביה"ס עם כל הבנות האלו.
‫מהר, אני אאחר.
‫בת', אחרי הקניות שלך אני צריכה ‫שתעברי על הסיכומים החדשים ועל האיות.
‫אני אעבור על הכל כשאחזור הביתה, בסדר?
‫ביי.
‫-ג'וזפין! ‫-כן.
‫-ג'וזפין! ‫-כן. אני כאן.
‫יש סיבה לכך שהפסקת לקרוא לי את בּלשם?
‫אני מצטערת. אני אמשיך.
‫תתנהגי יפה, יקירתי.
‫יום אחד תזדקקי לי, ‫ותתחרטי שלא התנהגת יותר יפה.
‫תודה, דודה, מארץ', על התעסוקה ‫ועל כל נדיבויותייך, אבל
‫בכוונתי לפלס את דרכי בעולם ‫בכוחות עצמי.
‫אף אחד לא מפלס את דרכו בעולם ‫בכוחות עצמו.
‫לא באמת.
‫ובוודאי שלא נשים. ‫את תצטרכי להתחתן טוב.
‫-אבל את לא נשואה, דודה מארץ'. ‫-כי אני עשירה.
‫ודאגתי לכך שהכסף שלי יישאר בידיי.
‫בניגוד לאבא שלך.
‫אז הדרך היחידה להיות אישה לא נשואה ‫היא להיות עשירה?
‫כן.
‫אבל לנשים יש מעט מאוד דרכים ‫להרוויח כסף.
‫זה לא נכון.
‫את יכולה לנהל בית בושת. ‫או לשחק על הבמה.
‫זה בדיוק אותו דבר.
‫מעבר לזה, את צודקת.
‫יש מעט מאוד דרכים לנשים. ‫לכן כדאי שתקשיבי לי.
‫כן, כדי שאוכל להתחתן.
‫לא! כדי שיהיו לך חיים יותר טובים ‫מאשר לאימך המסכנה.
‫-אבל מארמי אוהבת את החיים שלה. ‫-אין לך מושג מה היא אוהבת.
‫לאבא שלך היה יותר חשוב ‫ללמד את ילדי העבדים המשוחררים,
‫מאשר לדאוג למשפחתו שלו.
‫כן, אבל הוא צדק בזה.
‫כן, אפשר להיות צודק וטיפש.
‫אני לא חושבת כמוך.
‫אף אחד לא ישלם על המחשבות שלך.
‫אני יודעת שעכשיו את לא מתעניינת בנישואין.
‫והאמת היא שאינני מאשימה אותך.
‫אבל אני מתכוונת לנסוע שוב לאירופה,
‫ואני זקוקה לבת לוויה.
‫אז מה דעתך ‫שאת תתלווי אליי?
‫אני אשמח כל כך.
‫טוב, אז תמשיכי לקרוא לי.
‫ואל תעשי דברים בגניבה.
‫אני לא אוהבת התגנבויות.
‫הנשיא לינקולן.
‫לא, אבא נלחם למענו.
‫אבא שלי אומר שהמלחמה היא בזבוז ‫ושנניח להם להחזיק בעובדים שלהם.
‫סוזן, זה לא מוסרי.
‫כולם יוצאים נשכרים מהשיטה הקיימת, ‫כולל אתם, המארצ'ים.
‫-למה שרק הדרום ייענש? ‫-אולי כולנו צריכים להיענש.
‫המארצ'ים אוהבים מטרות נאצלות.
‫טוב. תציירי את מר דייוויס.
‫אני לא בטוחה שכדאי לי.
‫אני אמחק את החוב שלך ‫ואתן לך עוד חמישה ליימים.
‫מיס מארץ'.
‫שב.
‫שב, לורי.
‫לטינית זו זכות גדולה.
‫בבקשה, אתה חייב ללמוד את זה.
‫אני לא יכול להרשות לעצמי לאבד ‫את המשרה הזו. תחזור לקיקרו.
‫יש נערה שם בחוץ.
‫-לא, אין. ‫-כן, מר ברוק, עומדת שם נערה.
‫לא, אין.
‫-כן, יש נערה בחוץ. ‫-זאת נערה.
‫שלום לך. את פצועה?
‫אני איימי.
‫-שלום, איימי, אני לורי. ‫-אני יודעת.
‫החזרת את אחותי הביתה ‫אחרי הנשף.
‫אני לעולם לא הייתי נוקעת את הקרסול. ‫יש לי רגליים קטנות והכי מקסימות במשפחה.
‫אבל אני לא אוכל לחזור הביתה, ‫כי אני בצרה גדולה.
‫תראו.
‫מר דייוויס היכה אותי.
‫תגיד למשרתים שירכשו מיד ‫את הציור הזה עבורי.
‫-איימי! את פה? ‫-מג!
‫היד שלי. תראי.
‫-ג'ו. ‫-איזה עושר!
‫זה כל כך כואב.
‫תיאודור לורנס, ‫אתה בוודאי הילד הכי מאושר בעולם.
‫-אי אפשר לחיות רק על ספרים. ‫-אני כן.
‫-מה עשית? ‫-כלום, רשמתי ואז מר דייוויס היכה אותי.
‫אוי, כריסטופר קולומבוס. ‫תראו את זה.
‫זה סבא שלי. ‫את פוחדת ממנו?
‫לא, אני לא פוחדת מאף אחד.
‫הוא נראה חמור סבר, אבל סבא שלי ‫היה יותר יפה.
‫ג'ו אנחנו לא משווים סבים.
‫את חושבת שהוא יותר יפה?
‫לא, האמת היא שאתה מאוד יפה.
‫-לא התכוונתי... ‫-היכרתי את אבא של אימא שלך.
‫את מזכירה אותו במזג שלך.
‫תודה רבה לך, אדוני.
‫זה נורא ואיום. יותר לא תלכי ‫לבית הספר הזה.
‫-טוב מאד. האיש הזה תמיד היה אידיוט. ‫-ג'ו תלמד אותך.
‫-אני? אני כבר מלמדת את בת'. ‫-את מורה טובה.
‫כן, נשים שלומדות בבית, ‫זה הולם הרבה יותר, לדעתי.
‫רק בגלל שבתי הספר לנשים ‫כל כך עלובים.
‫נכון. צודקת בהחלט.
‫הלוואי שכל הבנות יעזבו את ביה"ס ‫הנורא שלו ושהוא ימות.
‫איימי, היית לא בסדר ‫ויהיו לכך השלכות.
‫לא. בכלל לא עשיתי שום דבר. ‫רק ציירתי.
‫תודה רבה לך ‫שטיפלת באיימי שלנו.
‫כן, כמובן.
‫הבנות שלי תמיד מצליחות ‫להסתבך בצרות.
‫גם אני.
‫אז תרוץ אלינו ‫ואנחנו נטפל בך.
‫בבקשה, בואו מתי שתרצו. ‫תזמינו גם את אחותכן, בת'.
‫כן! בת' כל כך תאהב את הפסנתר הזה.
‫היא השקטה ביניכן?
‫-זאת בת' שלנו. ‫-תגידו לילדה שהיא יכולה לנגן בפסנתר שלנו.
‫וג'ו, תוכלי לשאול כל ספר שתרצי.
‫-אני יכולה לבוא לראות את הציורים? ‫-כן.
‫יש גם חממה מקסימה.
‫אנחנו חייבות ללכת, בנות.
‫-מר לורנס, תוכל בבקשה לקנות את הציור הזה? ‫-אני אקח את זה.
‫אם זה בסדר, אני אחזיר אותו בקרוב. ‫אני מבטיחה לך.
‫האמת היא שאני לא יודעת מתי.
‫תודה על הטיפול ביד שלי.
‫-תודה! ביי! ‫-שוב תודה.
‫מיס מג?
‫שכחת את הכפפה שלך.
‫טוב. חזרה ללימודים. חזרה לעבודה.
‫שקט!
‫מחזה חדש מאת ג'ו מארץ',
‫יועלה בתאטרון "בארנוויל" ‫במרוצת השבועות הבאים,
‫ויעלה באיכותו על כל מחזה אחר ‫שהוצג אי פעם על הבמה האמריקנית.
‫בכיכובה של השחקנית הגדולה ביותר ‫מכאן ועד נהר המיסיסיפי.
‫מיס מג מארץ'.
‫הידד, הידד! ‫בראבו, בראבו!
‫דיווח שבועי. מג: טוב. ג'ו: רע.
‫בת': טוב מאוד. ‫ואיימי: די בינוני.
‫כל הכבוד, רבותיי.
‫מעולה. מעולה.
‫אדוני הנשיא ורבותיי, ברצוני להציע ‫חבר חדש.
‫מישהו שיהיה אסיר תודה עד עומק ליבו,
‫ויתרום רבות לרוח המועדון.
‫אני מציעה את...
‫מר תאודור לורנס.
‫בשום אופן לא.
‫מה? באמת. בואו נקבל אותו.
‫הוא בן אמיתי.
‫אנחנו לא רוצות בנים. ‫זה מועדון לנשים.
‫-לדעתי כדאי. ‫-למה?!
‫-גם אם אנחנו פוחדות, אני בעד. זה לורי. ‫-מה? לא!
‫-זה ישנה הכל. ‫-אני מציעה שנצביע.
‫-תרימו ידיים. "כן, כן, כן." ‫-אל תרימו ידיים!
‫-תרימי יד. זה לורי. ‫-טוב. כן.
‫והיות ואין כמו הרגע הנוכחי...
‫גבירותיי, גבירותיי, בבקשה, בבקשה. ‫זו תחבולה שלי. האשמה כולה עליי.
‫וג'ו נכנעה לזה ‫רק אחרי שידולים רבים.
‫כן, ברצוני רק לומר,
‫שכמחווה קלה של הכרת התודה שלי, אני...
‫תמשיך!
‫על מנת לקדם מערכת יחסים ידידותית ‫בין אומות שכנות.
‫אני מציע מערכת של מפתחות,
‫לתיבת דואר קטנה ‫שהתקנתי ביער ליד האגם.
‫כן, ארבעה מפתחות.
‫בשבילך, יקירתי. ‫מג, כן, כן. ובשבילך.
‫תודה רבה.
‫זה בשבילי ומבלי להוסיף ולהכביר מילים, ‫תודה רבה לכן שנעתרתן.
‫אני אתפוס את מקומי כחלק מהמועדון.
‫ברוך הבא, לורי.
‫ג'ו!
‫דייזי ודמי!
‫כמה גדלתם!
‫הלוואי שהיית כאן ויכולת ללמד אותם.
‫-אני יודעת. אני כאן עכשיו. ‫-כמה טוב שאת בבית!
‫הבדידות לדעתי התחילה להשפיע על בת', ‫למרות שהיא לא אמרה שום דבר.
‫איפה בת'?
‫היא למעלה. אוי, ג'ו שלי.
‫כולנו חשבנו שמצבה השתפר, ‫אבל החום הגבוה החליש את ליבה.
‫קחי את זה ותמצאי לה ‫את הרופא הכי טוב שתוכלי.
‫-לא, את צריכה את הכסף הזה לניו יורק. ‫-אני לא חוזרת לשם.
‫אני אשתמש בשאר לקחת אותה לים ‫ולחזק אותה.
‫מתי איימי חוזרת הביתה?
‫לא רצינו להדאיג אותה.
‫היא לא יודעת?
‫בת' עמדה על כך שלא נגיד לה. ‫כדי לא להרוס לאיימי את הנסיעה.
‫לאיימי תמיד היה כישרון ‫לחלץ את עצמה מהקטעים הקשים בחיים.
‫ג'ו, אל תכעסי על אחותך.
‫אני לא מצליחה למצוא שום דבר.
‫-מארמי, ראית את הכפפה שלי? ‫-מתי ראית אותה בפעם האחרונה?
‫ג'ו! ג'ו, איפה את?
‫-אני לא מוצאת את הכפפה השנייה. ‫-קחי את שלי.
‫-ג'ו, אנחנו נאחר. ‫-לאן אתן הולכות?
‫את לא מוזמנת.
‫אתן הולכת לאנשהו עם לורי. ‫אני יודעת.
‫כן, נכון. עכשיו תפסיקי להציק.
‫-הכרטיסים אצלך? ‫-כן, תזדרזי.
‫אתן הולכות לתאטרון עם לורי!
‫-בבקשה, אני יכולה לבוא גם? ‫-אני מצטערת, אבל לא הוזמנת.
‫את לא יכולה לבוא, איימי, ‫אז תפסיקי לייבב כמו תינוקת.
‫אני סגורה פה ואני אף פעם ‫לא הולכת לשום מקום.
‫-לבת' יש את הפסנתר שלה ואני כל כך בודדה. ‫-אני יכולה ללמד אותך לנגן.
‫אני לא רוצה לנגן. ‫אני רוצה ללכת לתאטרון...
‫לא. נראה לי שתשמחי לתקוע את עצמך ‫למקום שאת לא רצויה בו.
‫-וממילא מר ברוק המשעמם איתנו. ‫-אני מחבבת אותו. הוא איש טוב.
‫-אבל אני יכולה לשלם על עצמי. ‫-את לא באה איתנו.
‫צר לי, מתוקה שלי, אבל ג'ו צודקת. ‫בפעם הבאה.
‫-בואי, מג. תפסיקי לרחם עליה. ‫-בבקשה. בבקשה.
‫בבקשה!
‫את תצטערי על זה, ג'ו מארץ'!
‫את תראי! את תתחרטי על זה!
‫תפסיקי להסתכל עליי ככה!
‫בשביל אבא
‫ג'ו!
‫לדעתי השחקנית הייתה...
‫מאוד מאוד טובה.
‫-כן, היא הייתה ממש טובה. ‫-ממש טובה.
‫ביי!
‫כמה אני אוהבת תאטרון.
‫מג, את פי מיליון טובה ממנה. ‫למרות שהיא מתעלפת נפלא.
‫מעניין איך היא הצליחה ‫להחוויר ככה.
‫מר ברוקס הזה. ‫כזה מתרפס.
‫בעיניי מצאו חן הגינונים שלו.
‫חכי. ‫תני לי רק לכתוב את הרעיון הזה.
‫-בת', מה צבע העיניים האהוב עלייך? ‫-סגול.
‫למר ברוק יש עיניים כחולות ונשמה טובה ‫וזה הרבה יותר חשוב מכסף.
‫מישהו לקח את הרומן שלי?
‫-לא. ‫-לא. למה?
‫איימי, את לקחת אותו.
‫-לא נכון. ‫-את משקרת.
‫לא נכון. זה לא אצלי. ‫אני לא יודעת איפה זה...
‫תגידי לי, אחרת אני אאלץ אותך!
‫-שרפתי אותו! ‫-מארמי!
‫שרפתי את הספר שלך. ‫אמרתי לך שאת תשלמי, ושילמת!
‫בסדר, ג'ו! ג'ו! ג'ו!
‫אני מצטערת, ג'ו.
‫איימי.
‫פשוט הדבר היחיד שחשוב לך ‫זה הכתיבה שלך.
‫וזה לא שיכולתי לפגוע בך ‫אם הייתי הורסת לך שמלה,
‫וממש רציתי להכאיב לך.
‫ואני הכי מצטערת על זה עכשיו. ‫אני כל כך מצטערת.
‫ג'ו.
‫אל תרשי לשמש לשקוע כשאת כועסת.
‫תסלחי לה.
‫תעזרו זו לזו.
‫ותתחילו מחר מחדש.
‫היא לא ראויה לסליחה שלי.
‫ואני אשנא אותה. ‫אני אשנא אותה לנצח!
‫בוקר טוב, גבירותיי. ‫צח וצלול היום בחוץ.
‫יום אחרון בנהר. ‫קחו מחליקיים.
‫ג'ו, הבטחת לי שאני אוכל לבוא.
‫היא תהיה ככה לנצח?
‫זאת הייתה אבדה מאד קשה בשבילה.
‫ואני לא יכולה לעשות שום דבר?
‫רוצי אחריה.
‫אל תגידי אף מילה עד שג'ו ‫תהיה במצב רוח טוב עם לורי,
‫ואז פשוט תגידי משהו נעים.
‫אני בטוחה שהיא תחזור להיות חברה שלך.
‫ג'ו, חכי!
‫אני באה!
‫בפעם הקודמת אמרת שאני אוכל לבוא.
‫ג'ו, לורי! חכו, אני באה!
‫חכו!
‫ג'ו!
‫-תישארי קרוב לגדה. לא בטוח באמצע. ‫-הבנתי.
‫ג'ו!
‫ג'ו, אני באה!
‫ג'ו!
‫ג'ו, קדימה!
‫ג'ו, חכי!
‫ג'ו!
‫-את בסדר? ‫-כן.
‫תעזרו לי!
‫איימי. זאת איימי.
‫בואי, ג'ו!
‫ג'ו!
‫ג'ו! תביאי ענף. תביאי ענף.
‫ג'ו!
‫איימי! איימי!
‫-אני לא יכולה לנשום! ‫-ג'ו, תעזרי לי למשוך.
‫איימי, תיאחזי בענף! תיאחזי בו, איימי.
‫אני כל כך מצטערת. ‫אוי, אחותי, אחותי.
‫היא ישנה.
‫אם היא הייתה מתה, ‫זה היה באשמתי.
‫היא תהיה בסדר גמור.
‫הרופא אמר שלדעתו ‫היא אפילו לא הצטננה.
‫מה לא בסדר איתי?
‫קיבלתי על עצמי כל כך הרבה החלטות, ‫וכתבתי רשימות עצובות...
‫ובכיתי על כל חטאיי, אבל...
‫זה לא עוזר.
‫כשאני מתלהטת...
‫אני נעשית כל כך פראית, שאני יכולה ‫לפגוע בכל אחד וגם ליהנות מזה.
‫את מזכירה לי את עצמי.
‫אבל את אף פעם לא כועסת.
‫אני כועסת כמעט בכל יום בחיי.
‫באמת?
‫אני חסרת סבלנות מטבעי...
‫אבל עם כמעט 40 שנות מאמץ...
‫אני לומדת לא לתת לזה לשלוט בי.
‫אז אני אעשה כמוך.
‫אני מקווה שתצליחי יותר ממני.
‫יש סוגי אופי שלא ניתן לרסן...
‫ולא ניתן לכופף.
‫ג'ו.
‫אוי, בת'! אהובה שלי!
‫לא היית צריכה לבוא.
‫לא הייתי צריכה לעזוב. ‫את צריכה משהו?
‫שתי קצת מים.
‫כמה טוב לראות את הפנים שלך.
‫אנחנו נוסעות לים כדי לחזק ולהבריא אותך.
‫לים?
‫אני רוצה שעד שאיימי תחזור ‫תחזרי לרקוד.
‫-היא לא מקצרת את הנסיעה שלה, נכון? ‫-לא, לא.
‫יופי.
‫יש חדשות? מה היא מספרת?
‫היא כותבת שלורי שם. ‫אני שמחה שהוא איתה.
‫הוא לא עונה למכתבים שלי.
‫את מתגעגעת אליו?
‫אני מתגעגעת להכל.
‫אני יודעת.
‫תזדרזו! ‫מג נוסעת מפה לשבוע.
‫אנחנו באים.
‫אתה תיסע בכרכרה השנייה ותרגל. ‫תוודא שמג לא מתאהבת.
‫אני אעשה את זה.
‫כמה נחמד מצד אנני ‫להזמין אותי לנשף הבגרות שלה.
‫תודה שהרשית לי ללכת.
‫פשוט תהיי מי שאת.
‫ותענדי את זה לנשף. ‫זה היה שלי כשהייתי בגילך.
‫אף פעם לא הבנתי למה שומרים תכשיטים ‫עד לחתונה.
‫את צריכה משהו שהוא רק שלך. ‫דברים יפים נועדו להנאה.
‫כן, דברים יפים נועדו להנאה.
‫הלוואי ויכולתי ללכת לנשף הבגרות.
‫את חושבת שזה רעיון טוב, ‫שהיא תיסע ככה?
‫בנות צריכות לצאת לעולם ‫ולקבל את ההחלטות בעצמן.
‫-אל תשכחי אותנו. ‫-ודאי שלא, ג'ו. זה רק שבוע.
‫-זה יפהפה. ‫-זה לא שלך.
‫זה ייראה נהדר עליי.
‫היא צריכה נעליים כמו שצריך.
‫תודה על הכרכרה, מר לורנס.
‫-אני לא יודעת איך לגמול לך. ‫-שטויות, שטויות.
‫אמרתי שלום לסוסים.
‫אולי בעצם יש דבר אחד.
‫עלה בדעתי היום שהפסנתר של בתי ‫סובל מחוסר שימוש.
‫מישהי מהבנות שלך הייתה רוצה ‫לבוא לנגן בו מדי פעם?
‫רק כדי שיישאר מכוון.
‫ואם אף אחת לא תרצה, ‫אז לא חשוב.
‫אדוני, בהחלט. הן ירצו מאוד.
‫את הילדה המוזיקלית.
‫אני מאוד אוהבת מוזיקה.
‫ואני אבוא אם אתה לגמרי בטוח ‫שאף אחד לא ישמע אותי ולא יוטרד.
‫אף לא אחד, יקירתי.
‫-אתגעגע אלייך! ‫-ביי!
‫-אפשר לקבל את הסרטים שלך בהשאלה? ‫-לא.
‫-תיהני מהנשף! ‫-אחזור בקרוב מאד!
‫ואל תתחתני לנו, מג! ‫אל תתאהבי!
‫תחזרי כבר!
‫תודה.
‫אני כל כך נרגשת לקראת הערב!
‫-איזו שמלה תלבשי הערב, מג? ‫-את זאת.
‫את זאת? למה שלא תבקשי ‫שישלחו לך אחרת מהבית?
‫אין לי אחרת.
‫-רק את זאת? זה כל כך מוזר! ‫-ממש לא!
‫אין צורך, דייזי. ‫אני אקרא לך מעכשיו דייזי.
‫יש לי שמלה ורודה מתוקה,
‫ואת תלבשי אותה כדי לשמח אותי, ‫נכון, דייזי?
‫אם זה בסדר מצידך.
‫כמובן.
‫כולם מאוהבים בך, דייזי. ‫השמלה שלי חייבת להישאר אצלך.
‫-אני לא יכולה. ‫-את חייבת! בבקשה.
‫תיהני, דייזי הקטנה.
‫לורי. לא ידעתי שתהיה פה.
‫זאת אמורה להיות הפתעה.
‫ואיזו הפתעה מקסימה.
‫למה הן קוראות לך "דייזי"?
‫זה שם החיבה שלהן.
‫מג זה שם מצוין.
‫זה כאילו לשחק תפקיד ולהיות...
‫דייזי לזמן קצר.
‫מה ג'ו הייתה אומרת?
‫את לא מתכוונת להתחתן ‫עם אחד הגברים האלה, נכון?
‫אולי כן.
‫יהיה לך כאב ראש נוראי מחר.
‫מוצא חן בעיניך איך שאני נראית?
‫לא, ממש לא.
‫למה לא?
‫אני לא אוהב תחרות ומלמלות.
‫אתה הבחור הכי גס רוח שהיכרתי אי פעם.
‫בבקשה תסלחי לי ובואי לרקוד.
‫אני חוששת שיהיה לך ‫כל כך לא נעים.
‫אני לא אוהב את השמלה שלך, אבל...
‫אני חושב שאת מרהיבה.
‫באמת?
‫באמת.
‫אני יודעת שזה טיפשי, אבל בבקשה ‫אל תספר לג'ו. תן לי ליהנות הערב.
‫אני אהיה הכי טובה שאפשר ‫עד סוף חיי.
‫אני מצטערת, ג'ון.
‫המשי היה ההוצאה האמיתית הראשונה.
‫חמישים דולר, אמנם זה הרבה כסף,
‫אבל אני מניח שזה לא יותר מדי לשמלה...
‫עם כל התוספות ההכרחיות ‫כדי שתהיה גמורה.
‫זאת עוד אפילו לא שמלה.
‫זה רק הבד.
‫אני מבין.
‫אני יודעת שאתה כועס, ג'ון.
‫אני לא מתכוונת לבזבז את הכסף שלך, ‫אבל לא עמדתי בפיתוי,
‫כשראיתי איך סאלי קונה כל מה שהיא רוצה ‫ומרחמת עליי כי אני לא יכולה.
‫אני מנסה להיות מרוצה, אבל זה קשה.
‫ונמאס לי להיות ענייה.
‫חששתי מזה.
‫אני עושה כמיטב יכולתי, מג.
‫אוי, ג'ון.
‫האיש הטוב והיקר שלי ‫שעובד כל כך קשה.
‫הייתי כל כך כפוית טובה ומרושעת.
‫איך יכולתי להגיד דבר כזה?
‫אולי התכוונת לזה.
‫לא! ממש לא.
‫נמצא דרך לקנות גם לך מעיל,
‫ואז נהיה מפוארים שנינו, נכון?
‫אני לא יכול להרשות לעצמי, יקירתי.
‫-ג'ון... ‫-אני צריך ללכת לישון.
‫ג'ון.
‫ואני באמת ממש מצטער,
‫שאת חייבת לחיות ‫בלי כל כך הרבה דברים יפים,
‫ושהתחתנת עם מישהו ‫שלא יכול לתת לך אותם.
‫שלום, איימי.
‫אני לא רוצה לראות אותך.
‫איימי, אל תכעסי עליי. ‫אני מתנצל על התנהגותי.
‫שוב שתית?
‫למה את כל כך קשה אליי? ‫עכשיו 4 אחה"צ.
‫מישהו צריך לעשות את זה.
‫מתי תתחילי את יצירת האמנות ‫הגדולה שלך, רפאלה?
‫לעולם לא.
‫"לעולם לא". מה? למה?
‫אני כישלון.
‫ג'ו סופרת בניו יורק, ‫ואני כישלון.
‫הצהרה רצינית בגיל 20.
‫טוב, ברומא איבדתי את כל הרהב שלי ‫ובפריז הבנתי שלעולם לא אהיה גאונית.
‫אז אני מוותרת על כל התקוות ‫האמנותיות המטופשות שלי.
‫למה שתוותרי? ‫יש לך כל כך הרבה כישרון ואנרגיה.
‫כישרון הוא לא גאונות, ‫ולא יהיה, גם עם כל האנרגיה שבעולם.
‫אני רוצה להיות גדולה, או לא להיות כלום.
‫ואני לא מוכנה להיות סתם עוד ציירת ‫ואני לא מתכוונת לנסות יותר.
‫לאיזה נשים בכלל יש כניסה ‫למועדון הגאונים?
‫האחיות ברונטה?
‫-זהו? ‫-כן, נראה לי שכן.
‫ומי תמיד אחראי לקביעת גאונות?
‫הגברים אני מניח.
‫הם מצמצמים את התחרות.
‫זה טיעון מורכב מדי ‫לשפר את הרגשתי.
‫וזה עבד? ההרגשה שלך השתפרה?
‫אני באמת חושבת, ‫גבר או אישה,
‫הכישרון שלי בינוני ביותר.
‫"כישרון בינוני"?
‫אז תרשי לי לבקש שהדיוקן האחרון שתציירי ‫יהיה שלי.
‫בסדר.
‫עכשיו כשוויתרת על כל ‫התקוות האמנותיות המטופשות שלך...
‫מה תעשי בחייך?
‫אפתח את כישוריי האחרים ‫ואהפוך לקישוט בחיי החברה.
‫וכאן, אני מניח, פרד ווהן ‫נכנס לתמונה.
‫-אל תלגלג! ‫-אמרתי את שמו.
‫אני מקווה שאת לא מאורסת.
‫לא.
‫אבל תתארסי לו אם הוא יכרע ברך ‫כמו שצריך?
‫רוב הסיכויים שכן.
‫הוא עשיר. אפילו יותר ממך.
‫אז מלכות החברה הגבוהה ‫לא יכולות לתפקד בלי כסף.
‫למרות שזה באמת נשמע מוזר ‫מפי אחת הבנות של אימא שלך.
‫תמיד ידעתי שאתחתן עם בעל עשיר. ‫למה שאתבייש בזה?
‫אין במה להתבייש, ‫כל עוד את אוהבת אותו.
‫אני מאמינה שאנחנו יכולים להחליט ‫את מי אנחנו אוהבים.
‫זה לא משהו שפשוט קורה.
‫אני חושב שהמשוררים ‫יחלקו עלייך.
‫אני לא משוררת. ‫אני רק אישה.
‫וכאשה, אין לי שום דרך אחרת ‫להרוויח כסף.
‫לא מספיק כדי להתקיים ‫או לתמוך במשפחה שלי.
‫ואם היה לי כסף משלי, ‫ואין לי,
‫הכסף הזה יהיה שייך לבעלי ‫ברגע שנתחתן.
‫ואם יהיו לנו ילדים, ‫הם יהיו שלו, לא שלי.
‫הם יהיו רכוש שלו.
‫אז אל תגיד לי שנישואים ‫זאת לא הצעה כלכלית, כי זה בדיוק מה שהיא.
‫אולי לא בשבילך, ‫אבל ככה זה בהחלט מבחינתי.
‫זה פרד. ‫אתה יכול לפתוח לי את הכפתורים?
‫תודה.
‫איך אני נראית? אני נראית בסדר?
‫את נראית יפהפייה.
‫את יפהפייה.
‫פרד! התגעגעתי אליך.
‫זה פרד ווהן ואחותו, קייט. ‫כמובן שאתם מכירים את מר ברוק.
‫אלו מג, איימי, בת' וג'ו.
‫מאד שמח להכיר אתכן.
‫כל כך אלגנטי.
‫אני איימי מארץ'. תזכור את השם הזה. ‫יום אחד אני אבוא למצוא אותך בלונדון.
‫בהחלט אזכור.
‫כמעט פגעת בסירה.
‫-אני יודע משהו שאת לא יודעת. ‫-תגיד לי בזה הרגע!
‫יכול להיות שמג איבדה כפפה?
‫-היא אצל מר ברוק! ‫-כן.
‫-איך אתה יודע? ‫-ראיתי אותה.
‫-איפה? ‫-אצלו בכיס.
‫-כל הזמן הזה? ‫-כן! נכון שזה רומנטי?
‫-לא! זה מחריד. ‫-חשבתי שתהיי מרוצה.
‫מהרעיון שמישהו ייקח מאיתנו את מג? ‫לא, תודה.
‫תתייחסי לזה אחרת כשמישהו יבוא ‫לקחת אותך מכאן.
‫הייתי רוצה לראות את זה שיעז לנסות.
‫גם אני הייתי רוצה לראות ‫את זה שיעז לנסות.
‫"לעולם לא היינו יכולים ‫לאהוב כך את האדמה...
‫"אילמלא ילדותנו עברה עליה...
‫"אילמלא הצמיחה אותם פרחים ‫כל אביב מחדש...
‫"אותם אספנו באצבעותינו הזעירות.
‫"אין חידוש שינצח את החדגוניות הזו...
‫"כשהכל מוכר ואהוב...
‫"כיוון שהוא מוכר."
‫נהדר, נכון?
‫אני אוהבת לשמוע אותך קוראת, ג'ו,
‫אבל הרבה יותר ‫את הסיפורים שאת כתבת.
‫אין לי סיפורים חדשים.
‫למה לא?
‫לא כתבתי.
‫יש לך עיפרון ונייר. ‫שבי פה ותכתבי משהו.
‫אני לא יכולה.
‫אני חושבת שאני לא יכולה יותר.
‫למה?
‫ממילא אף אחד לא מעוניין ‫לשמוע את הסיפורים שלי.
‫תכתבי משהו בשבילי.
‫את סופרת.
‫גם לפני שמישהו ידע על זה ושילם לך.
‫אני מאד חולה ואת חייבת ‫לעשות מה שאני אומרת.
‫תעשי מה שמארמי לימדה אותנו לעשות. ‫תעשי את זה בשביל מישהו אחר.
‫אם תגיע לוורמונט,
‫גברת סיוול בקיני, ניו המפשייר, ‫תיתן לך חדר ואוכל.
‫בבקשה.
‫את צריכה ללכת הביתה לבנות, ‫אני אטפל בזה.
‫לא, אני חייבת להיות כאן. ‫כל חיי התביישתי בארץ שלי.
‫אל תיעלבי, אבל את עדיין ‫צריכה להתבייש.
‫אני יודעת. אני מתביישת.
‫-שלום, אדוני. ‫-שלום, גברתי.
‫יש לך בנים בצבא?
‫כן, גברתי. ארבעה.
‫אבל שניים נהרגו ואחד אסיר.
‫אני נוסע לבן הרביעי ‫ששוכב חולה מאוד בבי"ח בוושינגטון.
‫עשית המון למען ארצך, אדוני.
‫הייתי מתגייס בעצמי, ‫אם היה בי צורך,
‫אבל היות ואין, נתתי את בניי.
‫אדוני, אני אביא לך שמיכה...
‫כדי שתתחמם.
‫-תודה. תבורכי. ‫-תבורך, אדוני.
‫גברת מארץ'.
‫מברק מוושינגטון, גברתי.
‫ג'ו כבר חזרה מדודה מארץ'?
‫לא. עוד לא ראיתי אותה.
‫תרצי עוד זוג נעליים?
‫תודה. אני לא יכולה לאחר את הרכבת.
‫-האנה, ארזת את כותנות הלילה של אבא? ‫-כן.
‫-במה אני יכול לעזור, בת'? ‫-תודה שאתה כאן.
‫-כמובן. ‫-מצאת את השמיכה החמה?
‫אם אוכל לעזור במשהו, ‫תגידי לי, בבקשה.
‫אבוא כל יום לבדוק מה שלום הבנות.
‫תודה על הכל.
‫תמיד הערצתי את בעלך. ‫אני מתפלל להחלמתו המהירה.
‫מצאתי את הסדינים האלה.
‫-האנה, התרופות? ‫-ארזתי את כל התרופות.
‫אני מצטער.
‫באתי להציע את עצמי ‫כמלווה לאימך.
‫מר לורנס הטיל עליי ‫כמה משימות בוושינגטון,
‫ואשמח מאוד אם אוכל להיות לה שם לעזר.
‫-תודה. ‫-בוודאי.
‫טוב, בזמן היעדרי, ‫האנה אחראית.
‫תזכרו לבדוק מה שלום משפחת האמל. ‫חורף קשה מחכה לכולם.
‫זה יספיק לרכבת?
‫25 דולר? לא מתאים לדודה מארץ' ‫להיות כל כך נדיבה.
‫לא פניתי לדודה מארץ'. ‫לא הייתי מסוגלת.
‫אז מנין הכסף?
‫טוב, בסך הכול מכרתי משהו שלי.
‫-ג'ו! ‫-השיער שלך.
‫-היופי שלך. ‫-את נראית כמו בן.
‫זה לא ישפיע על גורל האומה, ‫אז אל תייבבו.
‫אני כל גאה בך, בתי.
‫פשוט הייתי חייבת לעשות משהו בשביל אבא.
‫-זה רק יועיל לרהבתנות שלי. ‫-זה יכול להיות נחמד.
‫-את לעולם לא היית עושה דבר כזה. ‫-זה לא מה שרציתי בשבילה.
‫אוי, טדי.
‫אוי, ג'ו.
‫בנות, אין לי מילים לתאר ‫עד כמה אני אוהבת אתכן.
‫תהיו טובות אחת לשנייה. ‫תתפללו להחלמתו של אבא.
‫ואני אחזור מהר ככל שאוכל.
‫אוהבת אתכן.
‫ג'ו.
‫מה קרה? קרה משהו עם אבא?
‫לא.
‫זה השיער שלי.
‫גם אני הייתי מרגישה אותו דבר.
‫אני יודעת.
‫לורי, מתי אתה חוזר לסבא שלך?
‫בקרוב מאד.
‫אמרת את זה עשרות פעמים ‫בחודש האחרון.
‫תשובות קצרות חוסכות צרות.
‫הוא מחכה לך, ‫אז למה שלא תעשה את זה?
‫קלקול מידות מולד, מן הסתם.
‫התכוונת לבטלנות מולדת.
‫אני רק אציק לו בנוכחותי,
‫אז עדיף שאשאר ‫ואציק עוד קצת לך.
‫את יכולה לעמוד בזה.
‫האמת היא שלדעתי זה מוצא חן בעינייך.
‫תפסיק.
‫מה אתה עושה?
‫אני מסתכל עלייך.
‫מה אתה מתכוון לעשות?
‫-בחיים? ‫-כן.
‫כתבתי אופרה. ‫אני אהיה הדמות המרכזית...
‫זה בזבוז זמן.
‫מה היית רוצה שאעשה?
‫תתחיל לעבוד בשביל סבא שלך ‫ותעשה מעצמך משהו.
‫את לא הוגנת.
‫קח.
‫זה ממש טוב.
‫מתי ציירת את זה?
‫ביום שהיינו בחוף.
‫כשפגשתי את פרד בפעם הראשונה.
‫נכון.
‫מה הוא עושה?
‫הוא בנסיעת עסקים בלונדון.
‫הוא יחזור עוד כמה שבועות.
‫אל תתחתני איתו.
‫מה?
‫אל תתחתני איתו.
‫למה?
‫"למה"? את יודעת למה.
‫לא.
‫-לא. ‫-כן.
‫-למה לא? ‫-לורי.
‫-מה? ‫-זה מרושע.
‫-תפסיק. תפסיק. ‫-במה אני מרושע?
‫כל חיי הייתי משנית לג'ו בכל דבר.
‫ואני לא מוכנה להיות זאת שתתפשר עליה ‫רק כי היא לא יכולה להיות שלך.
‫אני לא אעשה את זה.
‫בשום אופן לא. ‫לא כשכל חיי אהבתי אותך.
‫אני בונה דגם של הרגל שלי ללורי ‫להזכיר לו שיש לי רגליים יפות.
‫מר ברוק כותב שאבא עדיין מאוד חלש ‫אבל מצבו משתפר.
‫מר ברוק כותב גם שאימא היא האחות ‫הכי טובה שיש בכלל.
‫חבל שכל המכתבים הם ממר ברוק ‫ולא מאימא.
‫אני מודה על כל מכתב שהוא.
‫לדעתי הסגול הכהה ‫מאוד מתאים למר לורנס.
‫-את מסכימה, איימי? ‫-בהחלט. העיצוב מאוד מתוחכם.
‫הייתי חייבת להודות לו איכשהו על כך ‫שהוא מרשה לי לנגן תמיד בפסנתר שלו.
‫אני יוצאת העירה לקנות מצרכים. ‫ג'ו, את יכולה לדאוג לעוד עצים לאח?
‫לא ביקרנו אצל משפחת האמל. ‫צריך לגשת אליהם.
‫בת'י, מה שיש לנו בקושי מספיק ‫להאכיל את עצמנו.
‫-ואני חייבת לסיים את הסיפור הזה. ‫-מארמי אמרה...
‫מארמי אמרה לנו לעשות הרבה דברים, ‫אבל אין דרך שנעשה הכול.
‫אבל אני תמיד הולכת לבדי. ‫אתן לא ממלאות את המשימות שלכן.
‫-אנחנו כן. אנחנו עובדות. ‫-אל תדאגי, מתוקה. נמצא את הזמן.
‫-אבל עברו כבר שבועות. ‫-נלך בקרוב.
‫עכשיו הרגל שלי תקועה. ‫אני לא מצליחה לחלץ אותה.
‫תפסיקי, ג'ו.
‫אני אאבד את הרגל שלי.
‫בסדר. אני אלך בעצמי.
‫שלום. למר לורנס.
‫הנה היא באה.
‫בת', תראי מה הביאו לך...
‫-זה מכתב מהאדון הזקן. ‫-תפתחי אותו!
‫בת', תראי!
‫ג'ו תקראי את המכתב. ‫אני לא מסוגלת.
‫"העלמה בת' מארץ'.
‫"היו לי הרבה זוגות נעלי-בית בחיי,
‫"אבל מעולם לא היו לי כאלה ‫שכל כך התאימו לי כמו שלך.
‫"והן תמיד יזכירו לי ‫את הילדה העדינה שנתנה לי אותן.
‫"אני לא אוהב להיות חייב ‫ומקווה שתסכימי לקבל את המתנה הזו.
‫"ידידך אסיר התודה ומשרתך הנאמן, ‫ג'יימס לורנס."
‫-אוי, בת'! ‫-כל כך מתוק! "משרתך הנאמן".
‫-כמה הוא יפה! ‫-תראו כמה הוא נוצץ!
‫ועיטורי זהב.
‫מסביב.
‫-כתב היד שלו כל כך יפה. ‫-ויש פה מגירה קטנה.
‫אדוני, רציתי להודות לך על...
‫את כל כך מזכירה לי את הילדה הקטנה שלי.
‫הפסנתר שלך. הייתי צריך ‫לתת לך אותו מזמן.
‫תודה.
‫ילדתי...
‫את בוערת.
‫ההאמלים מאד חולים.
‫היא נחה.
‫מה מצבה? ‫יש משהו אוכל לעשות?
‫מה יש לה?
‫-שנית. ‫-מה זה "שנית"?
‫ביקרתי אצל ההאמלים. ‫התינוק מת.
‫כולכן חליתן בזה בעבר?
‫מג ואני, אבל איימי לא.
‫-אז צריך לשלוח אותה מכאן. ‫-אני לא רוצה שישלחו אותי מכאן.
‫-אבדוק אם דודה מארץ' יכולה לקחת אותה. ‫-אני לא אוהבת את דודה מארץ'.
‫זה לטובתך, ילדה.
‫נודיע לאימא שתחזור?
‫לא, לא נדאיג אותה. מעולם לא השתוקקתי ‫לכסף כמו עכשיו.
‫תקשיבו, אנחנו נטפל בה, ‫והיא תרגיש יותר טוב.
‫היא תרגיש יותר טוב.
‫"תיבת הדואר ביער הפכה למוסד קטן.
‫"ושיגשגה להפליא ‫כי דברים רבים עברו דרכה.
‫"שירה וחמוצים.
‫"מוזיקה ועוגיות ג'ינג'ר.
‫"הזמנות, נזיפות ואפילו גורים."
‫-זה עלינו. ‫-כן.
‫אני אוהבת את הסיפור הזה.
‫-סתם סיפור קטן. ‫-לא כמו מה שאת בדרך כלל כותבת.
‫-את חושבת שהוא משעמם? ‫-הסיפור שאני הכי אוהבת עד עכשיו.
‫באמת?
‫-תכתבי לי עוד אחד. ‫-כן, המפקדת.
‫-תמשיכי לכתוב סיפורים. ‫-אני אמשיך.
‫גם אם אני לא אהיה כאן.
‫אל תגידי את זה. ‫אל תגידי את זה.
‫-ג'ו, אני חייבת להגיד לך. ‫-לא, ממש לא.
‫היה לי הרבה זמן למחשבות על זה...
‫ואני לא פוחדת.
‫לא.
‫אני אוהבת את השפל. ‫הוא קורה לאט, אבל אי אפשר לעצור אותו.
‫אני אעצור אותו.
‫כבר עצרתי אותו בעבר.
‫את תחלימי. ‫אבא יחלים.
‫וכולנו בקרוב נהיה יחד. ‫בסדר?
‫אי אפשר לעצור את רצון אלוהים.
‫אלוהים עוד לא פגש אותי.
‫רצונה של ג'ו הוא שייעשה.
‫איימי?
‫בואי הנה.
‫-כן? ‫-בואי, שבי.
‫אם תהיי טובה מאד, ‫יום אחד הטבעת הזאת תהיה שלך.
‫באמת?
‫אם תמשיכי להיות גברת צעירה ומהוגנת, ‫בוודאי שכן.
‫את תקוות משפחתך עכשיו.
‫בת' חולה, ג'ו היא סיפור אבוד,
‫ואני שומעת שמורה עני מרוד ‫סחרר את ראשה של מג, אז...
‫על כתפייך מוטלת עכשיו התמיכה בכולן...
‫ובהורייך האביונים לעת זיקנתם.
‫אז את חייבת להתחתן טוב.
‫להציל את משפחתך.
‫טוב, זה כל מה שרציתי לומר לך.
‫אז את יכולה לחזור ‫לציורים הקטנים שלך.
‫שלום, דודה מארץ'.
‫הלורנס ההוא היה פה עכשיו.
‫באמת?
‫מסתבר שהוא אכזבה גדולה.
‫כנראה בגלל הצד האיטלקי שבו.
‫מתי הוא יחזור?
‫הוא נסע. ללונדון.
‫למה?
‫במה את צריכה לדון איתו?
‫אמרתי עכשיו לפרד ווהן ‫שאני לא מסכימה להתחתן איתו.
‫מג.
‫אני אבוא הביתה לעזור עם הילדים.
‫-אני כל כך דואגת לבת'. ‫-תישארי.
‫ביקשתי ימי היעדרות. ‫אני אטפל בילדים.
‫אוי, ג'ון.
‫עוד דבר. תשלחי את הבד שלך לתופרת ‫בהקדם האפשרי.
‫-אני לא יכולה. ‫-אף מילה נוספת בנושא.
‫אני רוצה שהשמלה הזו תהיה שלך. ‫המעיל הישן שלי יהיה בסדר גמור לחורף.
‫-ג'ון, אני... ‫-הכל מסוכם.
‫ג'ון. אני באמת לא יכולה.
‫מכרתי את הבד לסאלי.
‫באמת?
‫אני לא רוצה שתהיי אומללה.
‫זה בלתי אפשרי.
‫ג'ון ברוק הוא בעלי.
‫ואני אשתו.
‫האנה!
‫זה בסדר. זה בסדר.
‫מה נעשה?
‫כדאי שנזעיק את אימא שלך.
‫-מארמי. ‫-תבורכי.
‫מארמי, מצבה החמיר. ‫לא ידעתי מה עוד לעשות.
‫-ג'ו, מה שלומה? ‫-ילדות שלי.
‫בת' מתוקה שלי.
‫האנה, תכיני מרק צח. ‫ג'ו, תביאי קרח.
‫צריך לצנן אותך.
‫מי עם אבא?
‫ג'ון נשאר איתו.
‫צריך להחליף את הסדינים.
‫עכשיו נזיז אותך, מתוקה שלי.
‫תראי אותה.
‫זה בסדר.
‫אני יודעת.
‫תילחמי בבקשה.
‫אל תיכנעי בשקט.
‫תילחמי.
‫בבקשה, בבקשה, ‫תילחמי עד הסוף ובצעקה גדולה,
‫ואל תתפוגגי בשקט, בת'.
‫מארמי?
‫מארמי.
‫ג'ו.
‫חג מולד שמח, בת'.
‫זה חייב להיות באמצע.
‫בצדדים אין מקום לפופקורן שלי, ‫כי אני מכינה מחרוזת פופקורן.
‫את מבזבזת קישוטים ‫וזה לא שזור נכון.
‫הצדדים זה הכי חשוב.
‫והנה עוד מתנת חג המולד ‫למשפחת מארץ'.
‫אוי, אלוהים! אבא!
‫אבא!
‫נשים קטנות שלי.
‫כל כך גדלתן.
‫בת', חג שמח לך, יקרה שלי.
‫חג שמח לכולכן.
‫חג שמח, אבא.
‫חג שמח.
‫תודה לאל! תודה לאל שאתה בבית.
‫תודה לאל שאת קיימת.
‫עכשיו אני יכולה לכעוס עליך ‫פנים-אל-פנים.
‫אני לא מאמינה שהיום יום החתונה שלי.
‫מה קרה?
‫כלום.
‫ג'ו.
‫אנחנו יכולות לעזוב. ‫ממש כרגע.
‫אני ארוויח כסף, ‫אני אמכור סיפורים, אני אעשה הכל.
‫אני אבשל, אני אנקה, אני אעבוד בבית חרושת. ‫אני יכולה לפרנס אותנו.
‫ואת, את צריכה להיות שחקנית, ‫ואת צריכה להיות על הבמה.
‫בואי פשוט נברח יחד.
‫אני רוצה להתחתן.
‫למה?
‫כי אני אוהבת אותו.
‫עוד שנתיים תהיי משועממת ממנו.
‫ואנחנו נהיה מעניינות לנצח.
‫החלומות שלי שונים משלך, ‫זה לא אומר שהם חסרי חשיבות.
‫אני רוצה בית ומשפחה.
‫ואני מוכנה לעבוד ולהיאבק.
‫אבל אני רוצה לעשות את זה עם ג'ון.
‫אני פשוט לא עומדת בזה שאת עוזבת אותי.
‫אל תעזבי.
‫אוי, ג'ו.
‫אני לא עוזבת אותך.
‫וחוץ מזה...
‫יום אחד יגיע תורך.
‫אני מעדיפה להיות רווקה חופשייה ‫ולחתור בסירה שלי בעצמי.
‫באמת.
‫לא ייאמן שהילדות הסתיימה.
‫היא הייתה מסתיימת בכל מקרה.
‫ואיזה סיום מאושר.
‫שפע של הבטחות נפלאות ‫להתמסרות זה לזו.
‫איזו מתנה.
‫תמיד היא ניתנת לפני שיודעים ‫את מחירה ואת שכרה.
‫אני מכריז שאתם בעל ואישה.
‫אתה רשאי לנשק את הכלה.
‫לא, אין צורך שתעשה מזה עניין גדול.
‫אתה לא צריך ללוות אותי לכרכרה.
‫אבל אני אשמח מאוד.
‫אני מקווה שתהיי מאוד מאושרת...
‫שהרסת את חייך בדיוק כמו שאימך עשתה ‫כשהתחתנה עם אביך.
‫אחותי היקרה, אין גבול לטוב ליבך.
‫ותודה על החגיגות היום.
‫בבקשה רבה.
‫תודה, דודה מארץ'.
‫אני לא אוהבת שמנשקים אותי.
‫אוי, אני מצטערת.
‫כן, את תצטערי כשתגלי שאהבה בבית קטנטן ‫נידונה לכישלון.
‫לא יתכן שזה יותר גרוע ‫ממה שעובר על אנשים בבתים גדולים.
‫אני בהחלט מבינה למה את מתכוונת, ‫גברתי הצעירה.
‫לי לא חסר שום דבר.
‫אנחנו יודעים.
‫ואת לא לגמרי טועה.
‫יתכן שלפעמים אני לא צודקת, ‫אבל אני לעולם לא טועה.
‫והנה השפויה היחידה במשפחה.
‫אני ממש לא עומדת בזה יותר.
‫-אני יודעת. ‫-תארי לעצמך.
‫מארמי!
‫-מארמי, מארמי, מארמי! ‫-מה?
‫דודה מארץ' נוסעת לאירופה.
‫והיא רוצה שאני אבוא איתה!
‫זה נפלא!
‫עכשיו אני יודעת למה הקראתי לה ‫כל השעות המייגעות האלו.
‫לא, לא, היא רוצה שאני אבוא איתה.
‫כבת לוויה.
‫אירופה? איתך?
‫כן, היא רוצה שאני אעבוד על האמנות שלי ‫ועל הצרפתית שלי, כמובן.
‫אבל את בכלל לא אוהבת צרפתית, נכון?
‫זה נפלא, איימי.
‫אבא! אני נוסעת לאירופה!
‫מג נשואה, איימי נוסעת לאירופה...
‫ועכשיו כשסיימת את הלימודים, ‫תיסע לחופשה ארוכה.
‫אני לא טובת לב כמו בת' ‫אז אני כועסת וחסרת מנוח.
‫את לא חייבת להישאר כאן, ג'ו.
‫למה? אתה מציע שנברח ‫ונצטרף לספינת פיראטים?
‫-לא. לא. בבקשה לא. ‫-אין טעם לדחות את זה יותר, ג'ו.
‫אני אוהב אותך מהרגע שהיכרתי אותך, ג'ו. ‫זה היה חזק ממני.
‫וניסיתי להראות את זה ואת לא הרשית לי, ‫וזה בסדר,
‫אבל עכשיו את חייבת להקשיב לי ‫ולתת לי תשובה,
‫כי אני לא יכול להמשיך ככה יותר.
‫בבקשה לא.
‫ויתרתי על ביליארד. ‫על כל מה שאת לא אוהבת,
‫ואני שמח שעשיתי את זה. ואני בסדר ‫וחיכיתי ומעולם לא התלוננתי כי אני...
‫חשבתי שגם את תאהבי אותי, ג'ו.
‫ואני מבין שאני לא מספיק טוב ‫ואני לא הגבר הנפלא הזה ו...
‫כן, כן, אתה כן. ‫ואתה ממש טוב מדי בשבילי.
‫ואני כל כך אסירת תודה לך, ‫ואני כל כך גאה בך.
‫אני לא מבינה למה אני לא יכולה ‫לאהוב אותך כמו שאתה רוצה שאוהב.
‫אני לא יודעת למה.
‫את לא יכולה?
‫לא.
‫אני לא יכולה. אני לא יכולה לשנות ‫את הרגשות שלי ו...
‫וזה יהיה שקר להגיד לך שכן, ‫כשהאמת היא שלא.
‫אני כל כך מצטערת, טדי.
‫אני כל כך מצטערת. ‫אבל זה חזק ממני.
‫אני לא אוכל לאהוב מישהי אחרת, ג'ו. ‫אני אוהב רק אותך.
‫-זה יהיה אסון אם נתחתן. ‫-זה לא יהיה אסון.
‫נהיה אומללים.
‫-ג'ו אני אהיה קדוש מושלם! ‫-אני לא יכולה! ניסיתי ונכשלתי.
‫אז למה כולם מצפים לזה? ‫המשפחה שלך וסבא שלי?
‫למה את אומרת את זה? תגידי כן. ‫בואי נהיה מאושרים ביחד, ג'ו!
‫אם אני לא יכולה להגיד כן בלב שלם, ‫אני לא אגיד.
‫ובסופו של דבר אתה תבין שאני צודקת, ‫ותודה לי.
‫עדיף לי לתלות את עצמי, ‫מאשר להודות בזה.
‫-טדי. ‫-אני מעדיף למות.
‫טדי, אל תגיד דבר כזה.
‫טדי.
‫תקשיב. אתה תמצא מישהי ‫מקסימה ומושלמת,
‫שתאהב אותך ותעריץ אותך,
‫והיא תהיה גבירה מעולה ‫לבית המעולה שלך.
‫-אבל לא אני. ‫-כן, את, ג'ו.
‫תסתכל עליי! ‫אני פשוטה וגמלונית ומוזרה.
‫אני אוהב אותך, ג'ו.
‫-ואתה תתבייש בי. ‫-אני אוהב אותך, ג'ו.
‫ואנחנו נריב. ‫זה לא בשליטתנו, אפילו עכשיו.
‫אני אשנא את האירועים החברתיים, ‫אתה תשנא את השרבוטים שלי ונהיה אומללים.
‫ונתחרט שעשינו את זה, ‫והכל יהיה נורא.
‫עוד משהו?
‫-לא. זהו. ‫-בסדר.
‫מלבד זה...
‫טדי, אני לא חושבת שאני אתחתן אי פעם.
‫אני מאושרת כמו שאני, ויותר מדי אוהבת ‫את החופש שלי כדי למהר ולוותר עליו.
‫אני חושב שאת טועה בעניין הזה, ג'ו. ‫אני חושב שאת תתחתני.
‫את תמצאי מישהו, תאהבי אותו ‫ותחיי ותמותי למענו,
‫כי כזאת את וזה מה שיהיה.
‫ואני אביט מהצד.
‫אני לא רוצה להפריע לכתיבה שלך.
‫אני כבר לא כותבת יותר.
‫זה לא הציל אותה.
‫את יותר מדי בודדה כאן, ג'ו.
‫לא היית רוצה לחזור לניו יורק?
‫מה עם הידיד שלך פרידריך?
‫-ככה קוראים לו? ‫-לא.
‫הרסתי את הידידות שלנו עם הכעסנות שלי, ‫כמו שאני הורסת כל דבר.
‫אני בטוחה שלעולם לא אראה אותו יותר.
‫אני לא מאמין שזה היה מרתיע ‫חבר אמיתי.
‫הלוואי שזה היה נכון.
‫אם הייתי נערה באיזשהו ספר, ‫הכל היה כל כך קל.
‫פשוט לוותר בשמחה על העולם.
‫את יודעת שלורי חוזר.
‫באמת?
‫קיבלנו מכתב מאיימי. ‫היא חוזרת הביתה.
‫היא מזועזעת ממה שקרה לבת'.
‫דודה מארץ' מאוד חולה, ‫אז לורי יתלווה אליהן.
‫יפה מצידו.
‫-מה קרה? ‫-אני לא יודעת.
‫תמיד הסתפקתי במשפחה שלי.
‫אני לא מבינה את זה.
‫אולי...
‫אולי אני...
‫מיהרתי מדי לסרב לו.
‫ללורי.
‫את אוהבת אותו?
‫אם הוא היה מציע לי שוב, ‫הייתי אומרת כן.
‫את חושבת שהוא יציע לי שוב?
‫אבל את אוהבת אותו?
‫יותר חשוב לי להיות נאהבת.
‫אני רוצה להיות נאהבת.
‫זה לא כמו לאהוב.
‫אני יודעת.
‫אני פשוט מרגישה...
‫אני פשוט מרגישה שנשים...
‫יש להן שכל ויש להן נשמה ‫ולא רק לב.
‫ויש להן שאיפות וכישרון ‫בנוסף ליופי.
‫ונמאס לי כבר לשמוע מאנשים ‫שאישה מתאימה רק לאהבה.
‫זה כל כך נמאס עליי!
‫אבל אני כל כך בודדה!
‫לא יכולתי לתת לך לנסוע לבדך ‫כשדודה מארץ' כל כך חולה.
‫למרות שאת מתעבת אותי.
‫אני לא מתעבת אותך, לורי.
‫בת' הייתה החלק הכי טוב בנו.
‫אני לא מתחתנת עם פרד.
‫שמעתי על זה.
‫ואתה לא מחויב להגיד משהו ‫או לעשות משהו.
‫אני פשוט לא מספיק אוהבת אותו.
‫אז אין צורך שנדבר על זה. ‫לא צריך להגיד שום דבר...
‫טדי יקר שלי...
‫אני מתגעגעת אליך ‫יותר משאוכל להביע במילים.
‫תמיד חשבתי שהגורל המר מכל ‫הוא להיות רעיה.
‫הייתי צעירה וטיפשה.
‫אבל עכשיו השתניתי.
‫הגורל המר מכל ‫הוא לחיות את חיי כשאתה לא נמצא בהם.
‫"לורי"
‫טעיתי כשדחיתי אותך ‫וברחתי לניו יורק.
‫ג'ו.
‫ג'ו. ג'ו.
‫ג'ו.
‫תתעוררי. תתעוררי.
‫טדי! חזרת!
‫אז את שמחה לראות אותי?
‫כן.
‫כל כך דאגתי.
‫בוא, שב.
‫איך איימי? היא הציקה לך כל הדרך מאירופה ‫בהתרברבויות שלה?
‫כן, אבל אני אוהב את זה.
‫איפה היא? ‫היא לא באה ישר הביתה?
‫אימא שלך עיכבה אותה אצל מג. ‫עברנו שם בדרך.
‫לא הצלחתי לחלץ את אשתי מאחיזתן.
‫את מה שלך?
‫גיליתי. ‫זאת הייתה אמורה להיות הפתעה.
‫התארסנו וקיווינו לחכות, אבל...
‫כלומר, אנחנו בעל ואישה.
‫אתה ואיימי.
‫כן.
‫אתם מאוהבים?
‫כן.
‫ג'ו, אני רוצה לומר דבר אחד, ‫ואז נניח לזה לעולמים.
‫תמיד אהבתי אותך.
‫אבל האהבה שלי אל איימי, ‫היא אחרת.
‫ואני חושב שצדקת. ‫אני חושב שהיינו הורגים אחד את השנייה.
‫כן.
‫אני חושב שזה מה שאמור היה לקרות.
‫אוי, טדי.
‫את היחידה שקראה לי ככה ‫אי פעם, ג'ו. "טדי".
‫איך איימי קוראת לך?
‫"כבוד בעלי ואדוני."
‫מתאים לה.
‫אתה באמת נראה ראוי לתואר הזה.
‫נוכל עדיין להישאר חברים, ג'ו, בבקשה?
‫כמובן, ילדי. תמיד.
‫לורי סיפר לך?
‫כן, כן.
‫איימי, אני כל כך שמחה בשבילך.
‫-זה מה שאמור היה לקרות. ‫-כל כך הוקל לי. תודה.
‫רציתי לכתוב, ג'ו. ‫רציתי לכתוב.
‫רציתי להסביר הכל, ‫אבל הכל קרה כל כך מהר.
‫וממש חששתי שתכעסי עליי.
‫לא. לא.
‫לא, את לא כועסת עליי?
‫החיים קצרים מכדי ‫לכעוס על אחותך.
‫אני כל כך מתגעגעת אליה.
‫אני יודעת.
‫תודה.
‫"לורי"
‫מר לורנס.
‫ג'ו.
‫אוי, ג'ו.
‫לא יכולתי להביא את עצמי ל...
‫הבית לא נראה אותו דבר בלעדיה ו...
‫ולא הייתי מסוגל להיכנס, ‫בידיעה שהיא לא תהיה שם.
‫אני יודעת שאני לא משתווה לאחותי, אבל...
‫אני אהיה חברה בשעת צרה, ‫אם תרשה לי.
‫טוב.
‫"לבת'"
‫מר דאשווד היקר.
‫רצ"ב הפרקים הראשונים ‫של ספר שרק התחלתי לעבוד עליו.
‫זה יכול להתאים כסיפור לבני נוער ‫אבל אני חושבת שזה בטח די משעמם.
‫מכל מקום, אני שולחת לך אותם למקרה ‫שיש בהם ערך כלשהו, למרות שאני בספק רב.
‫ג'ו מארץ'.
‫חשבתי שהיא שונאת אותי.
‫אולי היא שנאה אותך ‫ובכל זאת היא השאירה לך את הבית.
‫מה איתך ועם ג'ון?
‫אני לא אצליח להשתלט על בית כזה. ‫הוא גדול מדי.
‫אני צריכה למכור אותו, ‫אבל אני אשמח לעשות משהו,
‫שיגרום לדודה מארץ' ‫להתהפך בקברה.
‫אני ממש לא אתנגד.
‫התהפכות קלה, לא חזקה, ‫לא משהו נורא.
‫מה תעשי?
‫אני רוצה לפתוח בית ספר.
‫אף פעם לא היה לנו בי"ס ראוי לשמו, ‫ועכשיו נפתחים קולג'ים לנשים.
‫הבית הזה צריך להיות בית ספר. לדייזי.
‫ומה דמי יעשה?
‫אני אפתח בי"ס לבנים ולבנות. יחד.
‫מה עם הכתיבה?
‫על מה את עובדת?
‫התחלתי משהו, אבל אני לא חושבת ‫שזה טוב.
‫כולם אוהבים את מה שאת כותבת.
‫לא, לא כולם.
‫אני כן.
‫טוב, זה על החיים הקטנים שלנו.
‫אז מה?
‫מי יתעניין בסיפור ‫על קשיי היומיום והשמחות הקטנות?
‫אין לזה חשיבות אמיתית, נכון?
‫אולי זה נראה חסר חשיבות, ‫כי אנשים לא כותבים על זה.
‫לא, הכתיבה לא מעניקה למשהו חשיבות. ‫היא משקפת אותה.
‫לא לדעתי.
‫עצם כתיבת הדברים ‫מוסיפה להם חשיבות.
‫מתי נהיית כל כך חכמה?
‫תמיד הייתי. ‫פשוט היית עסוקה מדי במגרעות שלי.
‫שמעולם לא היו לי, כמובן.
‫מיס מארץ' היקרה:
‫קראתי את הפרקים ששלחת,
‫ואני חייב להסכים ‫שהם לא הבטחה גדולה.
‫אבל שלחי בבקשה, עוד סיפורים ‫מהסוג השערורייתי, אם יש לך כאלה.
‫או בעצם, אם ל"חברה" שלך יש.
‫אני מתנצל על הבדיחה.
‫לא הצלחתי להתאפק.
‫ג'ו, בואי למטה!
‫אני באה!
‫אני מתה מרעב.
‫אוי, ג'ו, ייתכן שתצטרכי לחכות.
‫אני מתה מרעב.
‫אבל, ג'ו, יקרה, יש לך אורח.
‫אני לא מכירה אף אחד.
‫סליחה על ההתפרצות, אבל...
‫זה אתה.
‫שלום.
‫שלום. אני ג'וזפין מארץ'.
‫-אני ג'ו. ‫-ג'וזפין, זו את?
‫ברוכה הבאה. ‫אלו קיטי ומיני.
‫ואת הפרופסור שלנו כבר פגשת.
‫הוא איש רב כישרונות.
‫ואימא שלך אומרת שאת סופרת. ‫אני כותבת יומן.
‫יש לנו כאן הרבה אנשים מעניינים. ‫אינטלקטואלים ואירופאים ו...
‫ג'ו, אני מקווה שזה בסדר. ‫קיבלתי את כתובתך מגברת קירק.
‫מי זה? מי אתה?
‫אני כל כך מתנצל על ההפרעה. ‫הייתי פה קרוב וחשבתי...
‫-אבל אני אלך. ‫-לא! לא.
‫בבקשה תישאר. ‫יש לנו המון מקום.
‫מישהו יכול להסביר לי מי האיש הזה?
‫אני לא רוצה להיות מטרד.
‫-אתה לא מטרד. ‫-כן, כמובן. בבקשה.
‫אני לורי. מי אתה?
‫אני פרידריך בר.
‫התגוררנו באותה אכסניה בניו יורק.
‫אוי, ג'ו, הוא יפה תואר.
‫אתה מתכוון להישאר בניו יורק?
‫לא. הוצעה לי משרת מרצה בקליפורניה.
‫וכיוון שאין מה שישאיר אותי כאן...
‫חשבתי לנסוע מערבה.
‫זה מוסד חדש, ‫והם לא רואים בעיה במהגרים.
‫אולי כדאי שאני אסע למערב.
‫אתה לא מהגר. ‫אז עדיף שתישאר בבית.
‫אני נוסע.
‫זה כלי יפהפה.
‫מי מכן מנגנת?
‫אחותי ניגנה. בת'.
‫כולנו מנגנות קצת, אבל...
‫אף אחת לא הגיעה לרמה שלה.
‫מאוד קשה לאבד אחות.
‫אני מצטער.
‫אתה מנגן?
‫כן.
‫מאד נשמח אם תנגן לנו.
‫היא לא הייתה רוצה שהפסנתר יהיה אילם.
‫אני לא מתכוון לפגוע.
‫בשום אופן לא.
‫-היה כל כך נפלא להכיר אותך. ‫-נפלא להכיר אותך.
‫היה לנו לעונג, מר בר.
‫-ביי, לורי. ‫-שלום.
‫-תודה על הכל. ‫-נפלא לארח אותך.
‫אם תגיעי אי פעם לקליפורניה...
‫אשמח לראות אותך.
‫אני לא חושבת שאגיע. ‫אבל תודה.
‫טוב.
‫שלום.
‫מה?
‫למה כולכם מסתכלים עליי ככה?
‫איזה איש נפלא. ‫אני מקווה שהוא יחזור.
‫הוא יכול היה להיות חבר נפלא שלי.
‫-אוי, אבא, הוא לא בא הנה בגללך. ‫-לא?
‫ג'ו, את אוהבת אותו.
‫מה? לא, ממש לא.
‫כן, את אוהבת אותו.
‫אני לא חכמה כמוך, ‫אבל זה כל כך ברור.
‫את אוהבת אותו. נכון שהיא אוהבת אותו?
‫הבחנה נכונה. ‫את אוהבת אותו.
‫עוד לא ראיתי אותך כל כך מאושרת. ‫אין הוכחה יותר טובה לאהבה.
‫את צריכה ללכת אחריו.
‫תכין את הסוסים. נתפוס אותו ‫לפני שהוא יעלה לרכבת.
‫-אני גם באה. ‫-לא, אני לא באה.
‫-את כן. איימי צודקת. ‫-בדיוק.
‫לא חשבתי שאי פעם אכין כרכרה לעזור לג'ו ‫לרדוף אחרי גבר. אבל אני בעד.
‫-הוא עובר לקליפורניה. ‫-זאת הייתה המצאה.
‫הוא ממש התחנן לסיבה להישאר.
‫אבל גשם בחוץ.
‫מה זה חשוב! בואי איתי, ‫אני צריכה לסדר אותך.
‫לורי, תפסיק לעמוד שם ככה ‫ולך להכין את הסוסים. תודה.
‫אתה אף פעם לא שואל על אימא שלי, ‫גם כשאתה יודע שהייתי אצלה.
‫אני מניח שהיא עדיין חיה.
‫אבל אני שואלת על אימא שלך.
‫ואין לי מושג למה.
‫אתה בכוונה תחילה מתעלם מהעניין עצמו.
‫זה נכון.
‫מה קרה? מה הן רוצות?
‫אין לי מושג.
‫-אבא, אתה מוציא את זה לאור? ‫-מה קורה עם "נשים קטנות"?
‫תגיד לי שקיבלת את שאר הספר.
‫מה?
‫משחק בעולי רגל
‫אני רק מנסה לסדר לך את השיער.
‫-עצור! ‫-עצור, עצור, עצור!
‫קדימה, ג'ו, צאי. צאי.
‫-לכי, לכי! ‫-לכי, לכי!
‫תנשקי אותו באהבה!
‫האמת היא שלא ברור לי ‫למה היא לא התחתנה עם השכן.
‫כי השכן התחתן עם אחותה.
‫נכון, נכון, כמובן.
‫אז עם מי היא מתחתנת?
‫עם אף אחד. ‫היא לא מתחתנת עם אף אחד משניהם.
‫לא.
‫לא! לא! לא! זה ממש לא יעבוד!
‫כל הספר היא אומרת ‫שהיא לא רוצה להתחתן.
‫למי זה אכפת?
‫בנות רוצות לקרוא על נשים שמתחתנות, ‫לא על נשים עקביוֹת.
‫לא! זה לא הסוף הנכון.
‫הסוף הנכון הוא זה שמוכר.
‫תסמכי עליי.
‫אם תחליטי לסיים את הספר המענג שלך,
‫כשהגיבורה הראשית היא רווקה זקנה, ‫אף אחד לא יקנה אותו.
‫אין שום טעם שאוציא אותו לאור.
‫כנראה שלהצעת נישואים תמיד היה ‫פן כלכלי. אפילו בספרות הבדיונית.
‫זאת רומנטיקה.
‫זה עט להשכיר.
‫תסיימי אותו ככה. את מוכנה?
‫בסדר.
‫רוצי, רוצי!
‫תנשקי אותו באהבה!
‫רוצי, ג'ו!
‫ג'ו!
‫אני לא רוצה שתעזוב. ‫אני רוצה שתישאר!
‫-באמת? ‫-כן.
‫-לעולם לא אעזוב אם תרצי שאישאר. ‫-אני רוצה שתישאר.
‫-אין לי מה לתת לך, ג'ו. ‫-זה לא משנה.
‫ידיי ריקות.
‫הן לא ריקות.
‫אני אוהב את זה.
‫זה רומנטי.
‫זה מאוד מרגש. זה מאוד אמוציונלי.
‫תודה רבה לך.
‫נוכל לקרוא לפרק ‫"תחת המטרייה".
‫-זה טוב. ‫-מושלם.
‫עכשיו שאלת החוזה. אני מוכן ‫לתת לך 5 אחוזים מהתמלוגים.
‫אז אני אקבל 5 אחוזים מהרווחים.
‫5 אחוזים מהרווח הנקי שלי.
‫ומה עם מיקדמה?
‫אני זה שלוקח את הסיכון ‫בהדפסת הספר הזה.
‫כן, אבל זה הספר שלי.
‫ואם הוא יצליח, ‫שנינו נרוויח כסף.
‫אם לא, אני לא אתרושש.
‫אז אני לא אקבל כלום אם הוא ייכשל.
‫לא, אני אתן לך עכשיו 500 דולר, ‫תמורת ויתור על זכויות היוצרים.
‫זכויות יוצרים?
‫הזכויות להוציא את הספר לאור.
‫המשכים, דמויות שיופיעו בספרים אחרים.
‫-זה יכול להיות שווה משהו? ‫-רק אם הוא יצליח.
‫הבנתי. נשמע לי שמדובר בזכויות ‫שהייתי רוצה שיישארו בידיי.
‫לא אמרת שהמשפחה שלך זקוקה לכסף ‫באופן מיידי?
‫כן, זה נכון. וזאת הסיבה ‫שרציתי מיקדמה.
‫לא! זה סיכון גדול מדי. ‫אני אשלם רק על הזכויות.
‫אני אוותר על 500 הדולר ‫ואישאר בעלת הזכויות.
‫ובנוסף, אני רוצה 10 אחוזים מהתמלוגים.
‫5.5 אחוזים. ‫זה מאוד נדיב.
‫9 אחוזים.
‫6 אחוזים וזהו זה.
‫מר דאשווד, אם אני הולכת למכור ‫את הגיבורה שלי לחיי נישואים תמורת כסף,
‫כדאי מאוד שחלק ממנו יגיע אליי.
‫6.6 אחוזים.
‫סגור.
‫ואת לא צריכה להחליט כרגע ‫בעניין זכויות היוצרים.
‫לא, החלטתי. ‫אני רוצה שהספר שלי יהיה שייך לי.
‫אקדמיית פלאמפילד
‫נשים קטנות
‫מבוסס על רומן מאת ‫לואיזה מיי אלקוט
‫תרגום כותרות ‫עמירה שגב